SEVEROLONDÝNSKÁ JAZYKOVÁ ŠKOLA
Pěkný kalhoty.
- Co? - Čekáte potopu? Co?
Máma Babička je moucha
mrcha
mrtvice
mrtvá
A sakra.
přijeď do Cornwallu
Tvoje máma právě přišla o svou matku, tak ji podpoříme.
Tys babi potkala jen třikrát.
Čím víc jsi ji znala, tím míň je to smutný.
Věděls, že na to dávají smetanu?
Jo. Ale bacha, zabije tě to.
Snad ne.
Nakoupila jsem si i na doma.
Bože, je tu tak krásně, Jasi.
Že jo. Jezdili jsme sem na léto, když jsem byl malý.
Mám tu hodně vzpomínek.
To není možný.
- Co? - Je to…
To není možný. Koukni na to. JR.
Hodně vzpomínek.
Dobře. Tak nepůjdeme už? Jestli si teda spolu nechcete popovídat.
Ne.
Vtipný. Tak jo.
Fakt vtipný.
- Proč se babi přestěhovala tak daleko? - Kvůli rasismu.
Přísahala, že neopustí londýnský dům.
Docílila odklonění dálnice kolem něj.
Přiměla 10 000 lidí k podepsání petice. Přivázala se ke stromu.
Nabídli jí pohádkovou sumu.
- Jo. - Byla neústupná.
Pak se vedle přistěhovali Asiati a byla tu rychlostí chrta.
A sakra.
A sakra, sakra.
- Ahoj. - Čau.
- Jak se máš? - Dobře. A ty?
- Dobře, jo. A ty? - Jo, dobře.
Jen jsem přinesla kytky od mámy.
Nikki Newmanová. Tohle je Sky. Sky Jonesová.
Proč to říkáš i s příjmeními?
- Ahoj. - Čau.
Je mi líto…
- Ale ne, to je dobrý. Byla děsná. - To byla.
Ale byla jedna z nás.
- Jo. - Ona…
Přijdeš na vzpomínkový obřad na pláži?
- Jo, kvůli mámě. - Jo.
- Už půjdu. - Dobře. Tak jo.
Uvidíme se pak.
- Zatím. - Čau.
Rád…
- Jdeme. - To bylo divný.
Ne, nebylo. Dobrej pokec.
- Vážně? - Co?
Jako bys uvízl v okopu a vysílal zpátky na základnu.
- „Dobře. Fajn. Konec.“ Kdo to byl? - Nikdo. Stará známá.
- Ano? - Jo.
Sky Jonesová?
- Už to mám. - Co?
- Není to to SJ na sloupu? - Možná.
Cos jí udělal, že byla tak divná?
- Rozešel ses s ní? - Ne.
Ještě spolu chodíme.
Pamatuj, nenechávej mě samotnou s tetou. Nevím, co jí říct.
Řekni, že je to v Londýně drahý. To milujou.
- Už jde. - Ahoj.
- Ahoj.
Jak je?
Zdravím.
- Pojďte dál. - Děkujeme.
- Jsou tam všichni. - Dobře.
- Ahoj, mami. Jsi v pořádku? - Jasone.
Ahoj, Janet.
Nazdar.
Zdravím.
Jak ti je, Sandro?
Co?
Nevím. Co se dá dělat?
Jasně. Asi je dobrý k tomu přistupovat takhle.
Upřímnou soustrast, Janet.
Jsou to už tři dny, utíká to jako voda.
Jasně. Jo.
To je život. Čeká to všechny. Kamarády, rodinu.
Ty nejlepší z Beatles.
Členové Monty Python umírají asi v tom pořadí, v jakém bych si přál.
Doprčic, všechno se rozpadá.
Když se cítíš takhle, Sandro, je dobrý myslet na něco pozitivního.
Rozpadá se kůlna, Nikki.
Možná bys ji mohla tím svým pozitivismem opravit.
Jasně.
Jo.
Kolik cedulek s nápisem „Nechceme letáky“ tam musí nalepit?
Nesnášela letáky!
Ne, tohle není dobrý.
Ale ne, to nic není. Chutná to divně kvůli vápenci.
Musím tě upozornit, že Emmy po mně trochu jede.
Časem se to tak vyvinulo. O nic nejde.
Je v tom věku a já jsem její sexy bratranec.
Dobře. Jsi si jistý?
Věř mi. To chlap pozná.
Heterosexuálky se na sebe tak nekoukají, Jasone.
Kromě vězeňkyň.
No tak, Nikki. Každá mladá žena není lesba.
- Tvoje máma se pořád hněvá. - Emmy!
Není ani chvilku v klidu.
Už si na to zvykla. Jako lidi v horách, co nepotřebujou moc kyslíku.
Umřela jí máma. Ona…
Potřebuje dát průchod emocím.
Prosím, nezlom ji.
Ne, je to v pohodě. Je to proces.
Zlomíme ji, se vším se vyrovná a zase ji dáme do kupy.
Jsme tu jen na dva dny.
Ne. To půjde.
Ahoj, Sandro.
Máš chviličku?
Říkala jsem si, že by bylo fajn…
…kdybys to se mnou chvíli prodýchala.
Když jsou věci moc hektický,
je důležitý najít si čas na vydechnutí.
Dýchání je součástí mýho dne, Nikki.
- Vyléčeno? - Ne.
- Nechceš vědět, co je za tím hněvem? - Ne, určitě je to jen čistý hněv.
Hněv je tak zbytečná emoce. Něco se děje.
- To si nemyslím. - Ale jo. Umřela jí máma.
- Byla to nenávistná stará rasistka. - O to nejde.
Ale je to míň smutný.
Tvoje rodina je divná.
Ale normálně divná, ne?
Účet, prosím. Děkuju. Nejsou překvapivě divní.
- Ach bože. - Co?
Říkají jí Sky jako obloha,
- protože je všude. - Kde je?
Ano. To je náhoda.
Našla jsem si ji. Je umělkyně.
Ne, jen prodává starý dřevo.
No, to tady mají za umění.
Chtěla jsem být umělkyní.
Tady je bohémem každý, kdo prodá jeden bambusový držák na mýdlo týdně.
V Londýně by byli bezdomovci.
- Přestaň. Prosím… - Co?
Bylo to před 15 lety, jasný?
Nemáme už fázi žárlivosti na ex za sebou?
- Ne… - Tvůj ex je pořád na našem ručení.
Jo, ale to proto, že bez něj by bylo dražší.
- Co je? - To dítě vypadá jako ty.
- Který? - To s tou velkou hlavou.
Prosím, pane.
- Díky. - Děkuju.
Hodně štěstí, zdraví
Kdy jste to spolu byli?
Je to asi 15 let…
Hodně štěstí, milý Tristane
- Hodně štěstí, zdraví - …let zpátky.
„Ze stínu vystoupí Frank Carter, starý 52 let a vypadající na svůj věk.
Necitlivá poloprázdná sklenice skotské s cynismem v očích.
Prázdnota, propast, něco nevyřčeného.
Srazí muže na kolena a zase ho pozvedne. To je jeho zásada. Jeho pravidlo.
Stojí vedle ženy, 28 let, atraktivní.
Věděl, že ji pošlou, aby ho zabila. A jak jim osamělý déšť kanul na tváře,
uvědomil si, že ho možná také zachrání.“
Jak může být déšť osamělý?
A proč vždycky v knihách a filmech prší, když se někdo zamiluje?
Tak to přece nechodí, ne?
Dobře, to… Ten tvůj tón
mi trochu ničí kreativní sebevědomí.
Měl bys psát o něčem osobnějším.
Jasně.
Autoři by se měli naučit přijímat kritiku.
Tak to přeskočíme sem na konec, protože tam to nabere obrátky.
Skvěle. A mrkneme před večeří na tu svatbu.
Ale potřebuješ kontext.
Jinak nepochop…
Prostě to vezmeme od začátku a snaž se pořádně poslouchat.
- Tak jo. - Dobře.
„Ze stínu vystoupí Frank Carter…“
Já poslouchám.
Nevypadá jako já.
Děláš si srandu? Neviděls tu obří hlavu?
Určitě to časově nevychází.
- Ta hlava zas tak velká nebyla. - Fakt?
Úplná socha z Velikonočního ostrova. Málem se překotil.
Děti mají velký hlavy, ne?
Proto se jim špatně navlíkají svetry.
Máma mi nastřihávala límce.
To ale není žádný test DNA.
Doktor ti neřekne: „Má velkou hlavu. To je dost podobný.“
Odstěhujeme se sem? Nikoho tu neznám.
Ale znáš. Sky a to dítě s velkou hlavou, co je možná moje.
- Bereš to vážně? - Vůbec ne.
Nemůžeme trochu zpomalit?
Uvidíš dítě s velkou hlavou a kudrnama a už se sem stěhujeme?
Tak jako tak, jsem…
…si docela jistý, že načasování nesedí.
Pojď.
Děkujeme za platbu! SVATEBNÍ KVĚTINY
Příchozí Scott
Našel jsem super fotografa!
Portréty. Pět foto za 600 £.
Ach bože.
Schováváte se?
Jedna máma tam ukazuje mimčo. Je to jako na Grammy, tak se tu flákám.
- Jste slečna Newmanová. - Jo.
Já jsem Deven. Táta Rainy.
Raina.
Ta s ponožkama.
Jo. Pracuju na tom.
Má vás ráda.
No to je štěstí. Většina mě nesnáší.
Ne, jen jste upřímná. Do budoucna se to vyplatí.
Možná.
Všichni nejsou jako Michelle Pfeiffer v Nebezpečných myšlenkách.
Někteří z nás učí jenom kvůli prázdninám.
Jste vtipná.
Co? Nevěděla jste, že jste vtipná?
Neumím přijímat komplimenty.
Nechte se jimi potěšit.
Na viděnou, slečno Newmanová. Doufám.
Nevím, proč to děláme.
Nechtěla kostel, ale kremaci. To řekla.
Copak nemá žádný čaj? Musí přece mít čaj.
My pro něj zajdeme.
Ne, chci, abyste se mnou vyklidily kůlnu. Už ji neopravíme, tak ji zbouráme.
Je to dobrý. Tady je. A spousta.
Janet.
Kdy jsem tu byl naposled na prázdniny?
- Před 18, 19 lety? - Jo, asi tak.
Jo. No prosím. Díky.
Ne, kecám.
To byl ten rok, co nám umřel pes.
Před 16 lety a něco. Skoro 17.
Ach bože. Nechcete adoptovat teenagera?
Pojďte!
Ach bože. Je to horší, než jsem si myslela.
Koukni. Nikki, nic to nedokazuje.
- Jestli je to můj syn, tak… - Princezna má bratra.
Co? Proč nám to neřekli?
Právě nám to řekli.
Byl na tom videu.
- Cože? - Jo.
Nikdo je nechtěl oba, tak je musí rozdělit.
Princezna má bratra.
Koukni na ně. Jak je můžou rozdělit?
No, asi nemají na výběr. Oni…
Ne, to není správný.
To je… Pardon, ale to…
Není správný, že se dějou takový věci.
Kdyby chtěli rozdělit mě a Karen, byla bych zničená.
Navíc to je Karen. Až do 31 jsem ji neměla ráda.
Můžeme jí pomoct, ne? Je to naše práce.
Ne, to prostě, není to fér!
Tolik věcí není fér!
Vážně, Jasi, lidi by se měli zabývat vší tou nespravedlností.
Protože některý lidi se prostě snaží být dobrýma lidma,
jedí opravdu dobrou zmrzlinu a pak si Bůh pomyslí:
„Konečně vypadá šťastně.
Přivedu jí do cesty kluka s obří hlavou. Zkazím jí to.“
„Má ta devítiletá holka jenom jednoho člověka
na světě, kterýmu důvěřuje?
No tak jí ho vezmu.“ Teď mají některý lidi víc kluků, než potřebujou,
a jiný nemají dost. Copak je to fér?
- Dobře. To je hodně podnětů. - Odpověď zní: „Není!“
Je to na prd a já toho mám dost!
Bože.
Promiň, že to musíme dělat.
Hej, Nikki.
- Co to děláš? - Nikki!
Proč je všechno tak těžký?
- Pardon. - To je dobrý.
Proč jsi umřela, než jsem ti zavolala zpátky?
Ten systém!
Obecně!
Vím, že všichni dělají, co umí!
- Zpropadená rakovina! - Sandro? Miláčku?
Lidi, co říkají: „Je čas na prosecco!“
Mluví o vnoučatech
v přítomnosti lidí, co žádná nemají!
Přirozeně… vlnité…
…blond… děvky!
Já nechci umřít!
Jenom…
Udělaly to za tebe, co?
Proč si myslíš, že…
Odešla a já jsem teď na řadě.
Stárnu a čeho jsem dosáhla?
Bože, dosáhlas hodně věcí.
Představ si…
Hořkou čokoládu jsem ochutnala až v 70.
- Bylo to hořkosladký. - Já vím, je hnusná.
Myslela jsem na všechny ty roky, kdy jsem ji nejedla.
Chápu. Jo.
Chci vyzkoušet něco novýho.
Jo?
Chci…
…jet do Jemenu.
Dobře. Jo, mohla bys jet do Jemenu.
- Mohla? - Jo.
Nebo někam jinam. Někam, kde mají pláže.
A vládu.
Můžeš dělat, co chceš.
Díky.
Přála si kremaci.
Starý všichni ignorujou.
Sandro.
Tebe by lidi ani náhodou nemohli ignorovat.
NECHCEME LETÁKY
Na co bereš ty letáky? Co to děláš?
Nebudu ji ignorovat.
V pohodě, Rambo?
- Jo. Nejspíš. - Jo?
Vybila jsem se na té kůlně.
- Fajn. Ale vyděsila jsi mě. - Proč?
No, doma kůlnu nemáme.
Co když se věci změní?
Nezmění.
Možná už máš syna a uvědomíš si, že další děti nepotřebuješ.
Takhle to není. Množství lásky k dětem není omezený.
Spíš ti otevřou srdce
a bude tam víc místa, takže…
Nechci být osamělá, protože ty už to máš za sebou.
To, o co se spolu snažíme, bys už měl hotový.
Nic jsem neudělal. Je mu 16 let.
To dobrý jsem prošvihnul. Jako bych přišel na McCartneyho po „Hej, Jude“,
když už je u žabího sboru.
Koukni, ať se stane cokoli…
…budeme to kazit spolu.
Jo?
Pojď.
Když nebude ta kremace, můžeme aspoň spálit její letáky.
Když je to vzpomínkový obřad, tak bychom měli o babi říct něco hezkýho.
- My všichni? - Ano.
Chce někdo začít?
- Jasi. - Ne, žhavím mozkové zá…
Nikdo nevracel oblečení tak dobře jako ona.
Pamatujete? Žádná účtenka, žádný problém.
Byla to její superschopnost, Rakhi.
Nešla spát, dokud jsme nebrnkli, že jsme doma.
Jo.
Volali jsme ze Swindonu, aby už mohla spát.
Pamatujete na ten klobouk?
Nevěřila kamerám, tak na cesty do Londýna nosila klóbrc.
Velmi inkognito. Osmdesátka v sombreru.
Měla tuhý kořínek.
Pohřbila dva muže, tři sestry a několik koček.
A hodně citů.
Ano.
Ty kočky ale nebyly její…
Rozptýlíme ten popel.
Rovnou do ohně.
- Milujeme tě, babi. - Nashle.
Odpočívej v pokoji.
Podívejme se.
Dobrý?
Běž.
Jo?
Jo.
Když tvá máma může do Jemenu, tak zvládnu cokoli.
Dobře.
- Kdo jede do Jemenu? - Jen běž.
- Běž najít dědu, jo? - Tak jo.
- Ahoj. - Čau.
- V pohodě? - Jo.
Jo. A ty?
- Jak se máš? - Jo, dobře. A ty?
Dobře. Díky, žes přišla.
- Bez obav. - Poslyš…
Dala bych si víno.
Nezašly byste ho koupit?
- Jo. - Jasně.
Jo? Dobře. Napíšu vám to.
Janet, nemáš tužku?
Ve víně jsem vybíravá. Možná budete muset projít víc obchodů.
- Jo, to je v pohodě. - Jasně.
Jo? Tak jo. Takže…
Chtěl bych si s tebou o něčem promluvit.
Já s tebou taky.
- Skvělý. Díky. - Tak jdeme.
Minulý týden jsem měla v Leicester Square sklenku červenýho.
Stála mě 9 liber 20 pencí.
„Bavte se“?
Super, Nikki.
Svoboda.
Já jen… má velkou hlavu, že?
A v té době jsme byli spolu, takže to časově vychází.
Jo, vychází.
Měla jsem ti to říct už tehdy…
Tak jo.
Ale…
Byla jsem ti nevěrná.
- Co? - Hodněkrát.
S kým?
- Znáš Briana? - Ne.
- Čau, synku. Rád tě vidím. - Jo.
No, je pořád pryč.
Tak jo.
Promiň.
To je…
To je dobrý.
- Tak… - Rád jsem tě viděl.
- Já tebe taky. - Uděláme to!
To strašně studí!
- Ty sem nepůjdeš? - Vicu, ty nepůjdeš?
- Ne? Nechceš? - No tak, Jan!
- Nepřijde. Přijde! - Opravdu?
- Pojď, Janet! Je to super. - Pojď! Jo!
Hele, podrž to na chvilku, jo? Díky.
Učůrla jsem si.
No teda.
Ta řasa mě honí!
Promluvil jsem si s ní…
Jeho byla větší.
- Ahoj. - Mějte se.
Ještě tohle.
Podívej.
Vidíš?
Mělas pravdu.
DEVEN TÁTA RAINY
Tak jo.
UČITELKA NEWMANOVÁ ZÁKLADNÍ ŠKOLA CERRINGTON
Můžete na chvilku zastavit?
Nikki, kam jdeš?
Co to dělá?
Překlad titulků: Veronika Ageiwa