Не розумію, навіщо це. У мене вже є сорочка для роботи.
Тобі ще потрібний одяг. Ти ж не персонаж з мультику.
Ти тепер керівник
і не можеш ходити на роботу в тій сорочці, в якій дядька ховав.
Не можна сидіти вдома й чекати на новини про Джеймса.
Щойно перестаєш думати про те, чого хочеш, воно стається.
Це всі знають.
Ми ж не з тих, хто, розбагатівши, відмовляється від ідеалів?
Щойно став менеджером і вже ношу сорочку за 34 фунти,
наче забув, як жив раніше.
Ніхто не просить тебе змінювати свій світ.
Просто тебе підвищили, і ти мусиш мати відповідний вигляд.
Це лише Карен.
Вона запросила мене піти купити з нею весільну сукню.
Вона ніколи мене не просила нічого подібного.
Треба все зробити правильно.
Може, візьму пів вихідного, щоб створити колаж.
Ні, це божевілля. Зроблю за дві години, як додому повернуся.
-Поглянь, ось гарна сорочка. -Ага.
-Як симпатично. -Тобі подобається? Подивимося.
Так. Наче, непогано.
-Правда ж? -Так.
-Зачекай. -Що?
-Це ж качечки. -Так.
-Ні. Я думав, це просто цятки. -Ні, качечки.
Мій тато з промислового містечка. Кинув школу в 16 років.
-Я не можу надіти сорочку з качками. -Але ж вони милі.
Я цілий день боятимусь, щоб ніхто не підійшов
і не побачив, що це не цятки, а качки.
-Нащо мені додатковий стрес. -Вибач, ми її беремо.
У ній ти матимеш вигляд дорослого чоловіка. Менеджера. Тата.
-Але я хочу бути крутим татом. -Ні.
Круті батьки це біда. У моєї подруги Сесілії були такі,
і вона мусила робити домашку на міні-батуті,
бо мама продала стіл, щоб заплатити за уроки клоунської майстерності.
Ми будемо нудними батьками.
-Заради Джеймса. -Послухай,
ти ж розумієш, що він ще не точно наш?
-Так. -Так?
Просто у мене хороше передчуття.
Подивимося.
-Ну добре. -Правда?
Це... Так, мій розмір. Купуймо.
-Вона гарна. -Гаразд.
Друже, зверни увагу: це качечки.
Такі маленькі, що здаються цятками, але ні – це качки.
Щоб ти знав.
КЕМДЕН-ЛОК
Cтворити сім'ю
ДЖЕЙМС – СІМ РОКІВ ЗАПИТ НАДІСЛАНО
-Вітаю! -Привіт.
Привіт.
Є новини про Джеймса?
Ще нема, але сьогодні сподіваємося щось дізнатися.
-Ясно. -Отже...
Не хочу надавати цьому завеликого значення...
ВЕСІЛЛЯ КАРЕН
...як роблять деякі.
Авжеж ні.
Я не думала про цей день змалку.
Я не з таких жінок.
Я навіть парфумами не користуюся.
Я пахну як людина, сорочку якої я купила в секонд-хенді.
Усе гаразд. Це ж лише сукня.
Добре.
-Господи. -О боже.
Це маскарад?
-Привіт! -Привіт!
-Привіт, квіточко. Я достатньо нарядна? -Щоб піти по магазинах? Так, мамо.
Я достатньо вишукана?
Якщо я недостатньо нарядно вбрана, я можу постояти надворі.
-Не кажи дурниць. -Ти не стоятимеш надворі.
-Ти щось фарбувала? -Що?
Ні. Це моя сорочка.
-Ходімо? -Господи Ісусе.
Ходімо.
-Де магазин? -Отам.
Чудово.
МОВНИЙ ІНСТИТУТ ПІВНІЧНОГО ЛОНДОНА
Вітаю.
Ось цукерки. Прошу всіх...
Народ.
Послухайте мене. Я коротко.
Агов!
Зла відьма вмерла.
І нарешті містяни вільні.
А тепер серйозно.
Я хочу обговорити з вами кілька нудних тем.
Хочу швидше з ними розібратися.
Надіну свого менеджерського капелюха.
Я дещо тут записав. Хвилинку.
ПОДЗВОНИ, ЯК ЩОСЬ ДІЗНАЄШСЯ. НІККІ
АВЖЕЖ
ДОБРЕ
Повернімося до нашої розмови.
Ваші розклади тепер синхронізовані з онлайн-щоденником. Читайте його.
Чувак, якщо я не читала для іспиту «Щоденник Анни Франк»,
то які шанси в тебе? Розумієш?
Гарний жарт.
Ні... Серйозно. Почитайте його.
Хочу поговорити про планування уроків, бо...
Вибачте. Мені треба...
-Алло? -Є новини?
-У мене зустріч. -У тебе там є покриття?
Я в Лондоні й розмовляю з тобою, тож...
Кая, це для всіх.
-У тебе заряджений телефон? -Був, але ти постійно дзвониш.
-Джеку, друже. -Давай.
Мені треба йти.
Іди сюди!
Так. Вибачте!
Послухайте, я казав про уроки...
Давайте ще раз, а тоді...
Ура! А тепер сідайте.
Припиніть…
Астра, Сієнна, Лавінія.
Назви суконь – як імена дівок,
які б точно знущалися з мене в школі.
Тут усе занадто шикарно. Мені краще піти.
-Хочете щось випити? -Шампусик?
-Дякуємо. -Прошу.
-Дуже мило. -Я не очікувала.
-За тебе. -Будьмо.
Не робіть події.
Леді, як справи?
-Привіт. -Деріл.
-Привіт. -Усе добре?
Дружина захворіла. Зазвичай я не тут...
Я мало що тямлю в сукнях, але зроблю, що зможу.
Взагалі я машини ремонтую.
Дружина хотіла поки що закритися,
та, чесно кажучи, одна сукня коштує, як десять ремонтів,
тож натомість я закрив гараж. Розумієте?
Продовжуйте обирати. Хто виходить заміж?
-Карен. -Моя дочка.
Ясно. Поздоровляю.
-А як звати нареченого? -Скотт.
Це моє друге ім'я.
-Так цікаво. -Цікаво.
Це ж треба, такий збіг. Просто магія якась.
Ясно.
То який стиль...
Що ви шукаєте?
Я не хочу мати гівняний вигляд.
Авжеж. Зрозуміло.
Меліндо!
Ми шукаємо щось «не гівняне».
-Звісно. У нас таке є. -Дякую.
-Ідіть за мною. -Іди, Карен.
Розважайтеся.
Вона добре проведе час.
-«Ліф з накладним орнаментом...» -Мені не подобається.
Що ж.
Мені особисто подобаються такі... з довгими штуками.
-Рукавами? -Ага. З рукавами. Точно.
Так, з рукавами.
«Класичний трапецієподібний силует, шари шифону, що легко спадають...»
-Ні! -Це…
-Знову втекла. -Ага.
-То вашій дружині дуже погано? -Так.
З туалету не виходить, бідна.
Ви подивіться! Це те, що треба.
-Карен. -Мені подобається.
-Так добре. З оцим. -Так.
Попелюшка сказала: «Мрія – це бажання, загадане серцем».
Отже…
Не знаю. Гарна сукня. Що я маю відчувати?
Керол каже, що коли бачиш саме свою єдину сукню, плачеш.
Я не плакала з 2012 року.
Я зазвичай теж не плачу, але вже якщо плачу, то...
-Злива сліз. Розумієте? -Правда?
Ага.
-Зніми годинника. -Навіщо?
З сукнею за 2 000 фунтів не носять Casio.
Як я знатиму, котра година?
Це твоє весілля. Люди скажуть тобі, котра година.
Ось чому дружки запізнюються в церкву.
З них у прямому сенсі знімають годинники.
Не торкайтеся мене.
Це її перше весілля?
-Так. -Ага.
Ясно. Воно ж найкраще, правда?
Давай!
Так!
Прошу вас.
Сорок, сорок!
Добре. Отже...
Зачекайте, не йдіть. Нам треба багато про що поговорити.
Агов! Нам треба багато про що поговорити. Не...
Що це було?
Навіщо збирати людей, якщо нема їм що сказати?
Чорт забирай.
Мені тут так подобається.
Знаєш, я завжди хотіла потрапити в жіночу тюрму.
Через відчуття сестринства й усе таке.
А оця як?
-О, ні. -Ні.
Гадаєш, вона щаслива?
Гадаю, так.
Ти завжди була щаслива.
По-своєму.
Хочу побачити, як вона всміхається.
Є новини?
Поки що ні.
Але в мене добре передчуття.
Як це?
Що?
Мати дітей. Мати все це.
Це наче весь світ на твоєму боці.
-Якось я цілувалася з дівчиною. -Ясно.
-Оце непогане. -Ходімо.
Ідемо!
Так.
-Ми йдемо. -Ідемо.
Карен.
-Воно таке гарне. -Ага.
-Так. -Правда?
Так. Гарне. Надзвичайно.
-Правда ж? -Так!
Приголомшливо гарне.
-От бачите? -Ага.
Іди сюди.
Чорт забирай! Три тисячі?
Якщо я попрошу в тебе поради з управління,
є шанс, що ти не будеш надокучливим чваньком?
-Звісно, друже. -Фредді.
-Упевнений? -Так.
То що мені робити?
Річ у тому, що хорошим керівником треба народитися.
Цього не навчишся.
-Я навчився цього в школі управління. -Надокучливе чванько.
-Привіт, Джейсе. -Привіт... Обійми.
Отак.
Ти такий британець.
-Є новини про Джеймса? -От-от дізнаємося.
Хочеш хліба з кмином?
-Ні, намагаюся не їсти хліба. -Спробуй!
Варто?
Добре. Отак і їсти?
-Господи. -Скажи?
Скажу, що це... Так.
Я просто повернута на ньому. Тому й не можу купити квартиру.
-Що відбувається? -Він не може впоратися з персоналом.
Не зовсім так. Це складно.
Річ у тому... Вони ще й мої друзі.
Маячня.
Якщо ти бос, вони тобі не друзі.
Чому ні?
Бо люди ненавидять своїх босів.
Не завжди.
-Ти ненавидів свого останнього? -Так, але це інше...
Ми ходимо разом у паб і все таке.
Не варто. Бо вони ходять туди поговорити про тебе.
Послухай, ти пілот, вони – пасажири.
Що б ти відчував, якби пілот не керував літаком,
а сів поруч з тобою й почав їсти горішки?
Ти б перелякався. Бо питав би себе: «Хто керує літаком?»
Ти дорослий чоловік. Не всі повинні тебе любити.
Добре.
То що, через 20 хвилин?
-Так. -Буде офігенно.
-Прийдуть болівійці. -Усі?
О, так.
-Дякую. -Прошу.
Клас. Як розумно.
-Як справи? -Усе чудово.
-Я так утомився. -Правда?
Ми сьогодні прийшли о 04:00,
і вже встали о 07:00, поїхали допомогти її подрузі переїжджати.
О боже.
Вона така моторна й кипить оптимізмом.
Ще руки не опустилися. Коли це стається?
У місті – в 29 років, за містом – у 32.
Зрозуміло.
Алло?
-Що? Коли? -Іди!
Так, я їду.
-Їду. Побачимося! -Удачі!
Вони сказали чому?
Скажіть нам.
Може, їм здалося, що Джейсон не симпатичний
чи що здається суворим на фото?
-То в мені проблема? -Вибач, ні...
Може, й у мені.
Може, подумали, що я замолода на вигляд.
Ага.
Обрали іншу пару, яка вже має дитину Джеймсового віку.
Ясно.
Звісно, це несправедливо,
бо в них уже є одна.
Але... Зрозуміло чому.
Добре, що він зможе гратися з братом чи сестрою...
Усе склалося на краще, так?
Розумію, ви дуже його хотіли, але це не останній вертоліт з Сайгона.
То що далі?
Коли щось не вдається,
треба просто довше поколупатися ключем у замку. Так?
Ви б хотіли зустрітися з кимось з дітей?
Правда? Так, чудово. Давайте.
Так. Думаю, наживо ми їм сподобаємося.
-Завтра. -Завтра?
«Усиновлення. День заходів».
Щопівроку ми збираємо дітей, яким не знайшли батьків,
і людей, які хочуть усиновити дітей, на великій вечірці.
І дивимося, що буде.
Це вирок недосконалій системі,
але там подають торт, тож ми це робимо.
Скільки там буде дітей?
Десь 25. Голова точно розболиться.
У мене такий самий підхід до побачень.
Зібрати всіх, як на огляд квартири.
Це економить час, бо чоловіки мого віку швидко поганішають.
На щастя, зі мною це відбувається не так швидко. Це превага.
Отже, в нас буде дві години, щоб встановити контакт з дитиною
й сподобатися їй...
І бути в тематичних костюмах. Ого.
Так. Тема: «Ким я хочу бути, коли виросту».
-Тож подумайте. -Добре.
Тільки не хвилюйтеся. Просто пограєте з дітьми у футбол.
У футбол? Просто пограємо у футбол...
-Це добре. -Ага.
Не поспішайте й не переживайте надміру.
Ні, ми не такі. Правда ж?
-Звісно, ні. -Ні.
ДЖЕЙМС
Іноді не встигаєш зустрітися з кимось вчасно.
Так.
І це ніби з ним розлучаєшся.
Треба просто... жити далі.
Так. Та у мене так не виходить.
Я все ще дружу з усіма, з ким спала, тож...
Це бентежить.
Що будемо робити з костюмами?
Ким ти хотіла бути, коли виростеш?
Я хотіла працювати диспетчером в оренді авто. Отже...
-Так і вийшло. -Ще й як вийшло.
-Супер. -Дякую. А ти?
-У тата був друг Майкл. -І що?
Коли я був малий, він здавався таким веселим.
А коли я виріс, зрозумів, що він просто алкоголік.
Ясно.
Він помер. Благослови його, Боже.
Упився на смерть.
Ми ж хороші?
Так.
Ми ж сподобаємося дітям?
Так.
Пенні правду каже. Не треба зациклюватися.
-Так. -Просто поганяємо м'яча
з дітьми.
Ага.
Чорт.
У нас є 20 хвилин, тож треба діяти швидко.
Не проблема. Я знаю, що хочу.
МАСКАРАДНІ КОСТЮМИ Й ВІНТАЖ
-Може, оце? -Ні.
Ніщо тут не підходить.
Існують тварини, які не підлягають сексуалізації?
Броненосець? Його сексуальним не зробиш.
Вибачте.
У вас є костюми, що показують позитивну роль жінки в суспільстві?
Є для рольових ігор. Зліва.
Ні. Я маю на увазі... Тема: «Ким ти хочеш стати, коли виростеш?»
Щось типу бізнесвумен, лікарки чи адвокатки.
Щось таке.
Є костюм судді.
Так. Чудово.
Жахливо.
Так.
Вибач, у такому не можна йти.
Послухай...
Ні. Не можна. Як щодо принцеси?
Принцеси дуже успішні.
Ти бачив справжніх принцес? Вони жалюгідні.
Не всі дівчата хочуть бути принцесами.
Я б зовсім не хотіла, щоб моя дочка була принцесою.
У цьому магазині є щось, що не принижує гідність жінки?
-Я нервуюся. -Що?
Кажу, я нервуюся.
-Розумію. -І мені спекотно.
Уяви, як у такому ходити в Кенії.
Я оце думаю:
може, показати їм прийоми бою, щоб вразити?
-Які ти вивчив підлітком? -Так. Що думаєш?
Покажи їх мені.
-Гаразд. Потримай. -Потримаю.
Отак...
Ти це щойно вигадав?
Ні... Я багато забув.
Але ж це добре,
бо як я не знаю, що далі, то суперники теж не знають.
-Так. -Тож...
Краще не треба.
-Віддаси шолом? -Забирай.
ПОЖЕЖНИК
Я знав, що лише ми будемо в костюмах.
-Це добре. -Але...
-Нас запам'ятають. -Так.
-Мабуть, треба поговорити з дитиною. -Так.
Глянь, он сидить саменький.
Так. Скоріше, поки ніхто не перехопив.
Привіт.
-Привіт, друже. Як справи? -Привіт.
-Я Ніккі. Це Джейсон.
Вітаю.
-Як тебе звати? -Ітон.
-Привіт, Ітоне. Хто це? -Це мій друг.
Ти знаєш, навіщо ми тут?
Щоб погратися з тобою. І щоб ти зрозумів, чи ми тобі подобаємося.
Навіщо?
Тоді, може, ти поїдеш до нас й житимеш з нами.
Ні.
Усе добре. Не прямо зараз.
-Ні, ні. -Ітоне?
Усе гаразд. Ми нічого не робили.
З днем народження тебе
З днем народження...
-Чорт. -Так…
-Я не хочу з ними. -Вибачте нас.
-Вибачте. -Ми перепрошуємо.
-Ти ж казала, що це тут. -Я так думала.
-Камберленд-ґейт. -А це Камберленд-ґрін.
Це ж десь поряд.
Ні. Камберленд-ґейт у Гайд-парку, Ніккі.
-А це Ріджентс-парк. -Чорт.
-Ти можеш бігти в костюмі? -Так.
Біжимо.
О, автобус.
Дякуємо.
Усе гаразд. Дивись.
-Ми встигнемо. Якраз. -Добре.
-Усе добре. -Боже.
Ми доїдемо.
Бонжур. Мармурова арка.
Котра? Метро чи не метро?
Вам потрібна станція метро?
Станція метро?
-Та годі вже. Чорт. -О боже.
Мармурова арка. Будівля. Усередині мармур.
Добре.
-Привіт. -Куди вам треба?
-Мармурова арка. -Мармурова арка.
Мармурова арка? Навіщо? Вона ж ніяка. Крихітна.
Усі це знають. Звідки ви?
З Парижа.
Ви приїхали з Парижа подивитися на Мармурову арку? Ви здуріли?
Просто станьте здаля від Тріумфальної арки, і буде вам Мармурова.
Мармурова арка.
-Господи. -Ходімо.
Мармурова арка.
Камберленд-ґейт. Ось.
Куди?
-Сюди. -Точно?
-Вони нам аплодують? -Думають, у нас доброчинний забіг.
-Привіт. -Привіт.
Підвезете нас на той бік парка?
Ні. Не здавайтеся. Ви майже добігли.
-У вас вийде. -Ми не з забігу.
Я не допомагатиму шахраювати. Це нечесно щодо інших.
-Але ж ми не... -Ні.
-Я не допомагатиму шахраям. -Біжимо.
-Вибачте. -Вибачте.
-Дякую!
-Привіт. -Де ви були?
-Ще залишилися діти? -Що?
-Діти. -Не думаю.
Нічого.
Ми познайомилися з прекрасною дівчинкою.
Ми провели разом півдня. Ми їй дуже сподобалися.
-Ніккі. -Вона була дуже мила.
Ніккі!
Вибачте. Вона...
Ось ти де. А я вже почала хвилюватися.
-Повернімося до автобуса? -Треба взяти сумку.
Добре. Ходімо.
-Давай зніму твій бейджик. -Добре.
Зараз повернуся. Секунду.
Деякі з них просто не готові.
-Добре, сонечко. Ходімо. -Ходімо.
ПРИНЦЕСА
Гей.
Чого ти плачеш?
Бо коли бачиш своє...
ПРИНЦЕСА
...плачеш.
ПРОЯВЛЕНИЙ ІНТЕРЕС
ІМЕНА: НІККІ НЬЮМАН І ДЖЕЙСОН РОСС
ДІТИ, ПРО ЯКИХ ВИ ХОТІЛИ Б ЗНАТИ БІЛЬШЕ: ПРИНЦЕСА
Задоволена?
Так.
Але не втрачай голови.
Замовкни.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко