Proč to vůbec děláme? Pracovní košili už přece mám.
Potřebuješ jich víc. Nejsi kreslená postavička.
Teď jsi manažer.
Nemůžeš do práce v košili, ve které jsi pohřbil strejdu.
Nemůžeme vysedávat doma a čekat na zprávy o Jamesovi.
Když na to zapomeneš, tak se to stane.
To ví každý.
Nechci být ten typ, co se změní, když se mu daří.
Je ze mě manažer a naráz nosím košili za 34 liber,
jako bych byl někdo jiný.
Jasi, tohle není žádný převrat.
Jen budeš vypadat dobře první den po povýšení.
Ale ne, to je Karen.
Zve mě na nákup svatebních šatů. Nikdy mě takhle nezve.
Musím to promyslet.
Asi si vezmu zítra dopoledne volno a udělám prezentaci.
Ne, to je moc. Prostě tomu dám pár hodin dnes v noci.
- Koukej! Tahle je hezká. - Jo.
- Ta je pěkná. - Líbí se ti? Ukaž.
Jo. Ta je celkem dobrá, ne?
- Jo? - Jo, ne…
- Ne, počkej chvilku. - Co?
- To jsou kachničky. - Já vím.
- Ne. Viděl jsem tečky. - Ne, kachničky.
Táta je z Dagenhamu. Skončil školu v 16.
- Nemůžu mít košili s kachničkama. - Jsou hezký.
Budu se pořád od všech držet dál,
aby neviděli, že to jsou kachničky.
- To je zbytečný stres. - Promiň. Vezmeme ji.
Budeš vypadat dospěle. Jako manažer, jako táta.
- Jo, ale já chci být hustej táta. - Ne.
To nikdo nechce. Kámoška Cecile měla hustý rodiče
a musela dělat úkoly na malý trampolíně,
protože její máma prodala stůl kvůli kurzu pro klauny.
My budeme prostě nudní, jo?
- Pro Jamese. - Hele.
Víš, že to ještě není jistý?
- Jo. - Jo?
Ne, já vím. Já jen… Mám dobrý pocit.
Ukaž to.
- Jo. Tak dobře. - Jo?
Jo, správná velikost. Tak tuhle. Jo.
- Je pěkná. - Dobře.
Všiml jste si, že to jsou kachničky?
Jsou malý a vypadají jako tečky, ale jsou to kachny.
Pro jistotu.
JAMES – 7 LET ODESLÁNO
- Ahoj. - Nazdar.
Čau.
Tak co James?
Ještě nevím, snad se to dneska dozvíme…
- Dobře. - Tak…
Nechci to přehánět…
KARENINA SVATBA
…jako někteří.
Jasně, to ne. Samozřejmě.
Jako malá holčička jsem si to nijak nepředstavovala.
Nejsem ten typ.
Ani nepoužívám parfém.
Jsem cítit jako oblečení ze sekáče.
To je dobrý. Jsou to jen šaty.
Dobře.
- Bože. - Bože.
Za co jde?
- Ahoj. - Ahoj.
- Je to dost elegantní? - Na nákup? Jo, mami.
Je to přece nóbl obchod, ne?
Jestli nejsem dost elegantní, tak počkám venku.
- Neříkej hlouposti. - Venku nezůstaneš.
- Tys malovala? - Co?
Ne, to je moje košile.
- Nepůjdeme? - Ježiš.
No tak. Jdeme.
- Kde to je? - Támhle.
Skvělé.
SEVEROLONDÝNSKÁ JAZYKOVÁ ŠKOLA
Nazdar.
Přinesl jsem vám cukroví. Tak… dobře.
Takže… Haló?
No tak. Poslouchejte chvilku.
Ticho!
Čarodějnice je mrtvá.
Konečně svoboda.
Ne, vážně.
Je tu pár věcí, o kterých chci mluvit.
Vyřídit pár nudných věcí.
Nasadím si svou manažerskou masku.
Napsal jsem si to. Moment.
Zavolej, kdyby ses něco dozvěděl.
Zavolám.
Dobře.
Tak dobře. Tak zpátky k tématu.
Rozvrhy jsou synchronizované s online diářem, tak to prosím zkoukněte.
Jakou asi máš šanci, když jsem nečetla ani Deník Anne Frankové k maturitě?
To je dobrý.
Ne… Ale vážně. Vážně to přečtěte.
Dobře. Chci mluvit o plánování lekcí…
Pardon. Musím… Jo.
- Haló. - Nějaký novinky?
- Jsem na poradě. - Dobře, máš tam signál?
Jsem v Londýně a teď s tebou volám…
Kaio, to je pro všechny. Jo?
- Máš nabitý telefon? - Měl jsem, ale pořád voláš.
- Jacku, no tak. - Pojď.
Musím skončit.
Pojď už.
Jo. Promiň.
Takže mluvil jsem o…
Tak jo. Dobře, jen tohle vyřídíme a pak…
Hej! Dobře, tak… Už si sedněte.
Všichni přestaňte…
Astra, Sienna, Lavinia.
Je to jako jména holek,
co by na mě ve škole byly hnusný.
Je to tu až moc pěkný. Měla bych odejít.
- Dáte si skleničku? - Šampíčko?
- Díky. - Není zač.
- Paráda. - Nečekané.
- Na tvoje zdraví. - Na zdraví.
Jo. V klidu.
Dámy, jak se máte?
- Zdravím. - Daryl.
- Dobrý. - Dobrý.
Žena je nemocná. Pardon, obvykle tu nebývám…
…tak toho o šatech moc nevím, ale budu se snažit.
Opravuju výfuky u aut.
Chtěla to tu zavřít, ale na rovinu
je to deset výfuků na jedny tyhle šaty,
tak jsem raději zavřel garáž. Chápete?
Tak k věci. Kdo se bude vdávat?
- Karen. - Dcera.
Dobře. Hezký. Gratuluju.
- A co ten váš? - Scott.
Scott? Mé prostřední jméno.
- Vtipný. - Vtipný.
To je náhoda. Kouzelný. Skvělý.
Jasně.
Tak, jaký styl byste…
Co byste chtěla?
Prostě nechci vypadat hnusně.
Dobře, jo. Chápu.
Melindo.
Styl je „nevypadat hnusně“.
- Jasně, to dáme. - Díky.
- Půjdete za mnou? - Jdi.
Jděte. Užijte si to.
Bude to zábava.
- „Živůtek se členěnou aplikací“… - Tyhle se mi nelíbí.
Dobře.
Víc se mi líbí šaty s tím… dlouhým.
- Rukávem? - Jo, rukávy. To je ono, jo.
Jo, rukávy.
„Klasická sukně do A z vrstveného šifonu lehce spadá…“
- Ne! - Je to…
- Tak další. - Jo.
- Je vaší ženě hodně zle? - Jo.
Lítá to z obou stran. Chudák.
Další. Podívejme. To je nádhera.
- Karen. - Jsou hezký.
- Jo. Pěkný. - Jo.
Popelka kdysi řekla: „Sen je přání tvého srdce.“
No, víte.
No, já nevím. Jsou fajn. Jak se mám cítit?
Podle Carol se u těch pravých pláče.
Neplakala jsem od roku 2012.
Já k tomu nemám sklony, ale když už…
- …tak pořádně, víte? - Vážně?
Jo.
- Sundej si hodinky. - Proč?
Ke svatebním šatům za 2 000 liber se nenosí Casio.
A jak poznám, kolik je hodin?
Bude to tvůj svatební den. Lidi ti to řeknou.
Proto chodí nevěsty do kostela pozdě.
Lidi jim doslova berou hodinky.
Nesahejte na mě.
Její první svatba?
- Jo. - Jo.
Jasně. Jo, to je ta nejlepší, že?
Do toho.
Jo!
Tak dobře, prosím.
- Čtyřicet. Dáme čtyřicet. - Čtyřicet, čtyřicet, čtyřicet.
Dobře. Tak jo. Takže…
Ale ne. Neodcházejte. Musíme toho hodně probrat.
No tak, máme toho hodně… Nemůžete…
O co vůbec šlo?
Na co ta porada byla, když nemá co říct?
Do háje.
Skvěle se bavím.
Vždycky jsem si tak trochu přála být v ženským vězení.
Ta pospolitost a tak.
A co tyhle?
- Ne. - Ne.
Myslíš, že je šťastná?
Jo. Myslím, že je.
Tys byla vždycky.
Svým způsobem.
Chci, aby se usmála.
Nějaký novinky?
Ne, ještě ne.
Ale mám dobrý pocit.
Jaký to je?
Co?
Mít děti. Mít tohle všechno.
Je to jako mít slunce v zádech.
- Jednou jsem políbila holku. - Dobře. Tak jo.
- Tyhle nejsou špatný. - Pojď.
Už jdeme.
Jo.
- Už jdeme. - Jdeme.
- Karen. To je krása. - Jo.
- To teda je. - Jo?
To teda jo. Je to perfektní.
- Že jo? Jo. Je to… - Jo.
Je to úplně dokonalý.
- Už natahuju, že? - Jo.
Pojď sem.
Cože? Tři tisíce liber?
Když tě požádám o manažerskou radu,
můžeš u toho nebýt namyšlený a protivný?
- Jasně, kámo. - Freddy.
- Určitě? - Jsem si jistý.
Dobře. Tak jo. Takže co mám dělat?
No, má se to takhle. Dobří manažeři se rodí.
Nedá se to naučit.
- To říkali na vejšce. - Namyšlený a protivný.
- Čau, Jasi. - Čau. Malé objetí. Jo.
Tak teda jo.
Jsi tak britskej.
- Novinky? - Nic. Snad dnes nebo zítra.
Chleba s kmínem?
- Ne, díky. Snažím se to nejíst. - Dej si.
Jo?
Tak jo. Jen tak? Dobře.
- Ten je. - Já vím.
Řeknu ti, to…
Jsem jím posedlá. Kvůli němu si nemůžu dovolit byt.
- Co je novýho? - Jason to nezvládá.
Tak to není. Je to složitý.
Protože jsou zároveň i moji kamarádi.
No, tak to nefunguje.
Nemůžeš být šéf i kámoš.
Proč ne?
- Lidi chtějí nesnášet šéfa. - Ne vždycky.
- Nesnášels toho svýho? - Ale to je jiný…
Hele, chodíme na pivo a tak.
No ty bys neměl, protože tam chodí mluvit o tobě.
Koukej, ty jsi pilot a oni pasažéři.
Jak by ti bylo, kdyby pilot nepilotoval,
přisedl si k tobě a začal jíst pytlíček buráků, co?
Vylekal by ses. Ptal by ses sám sebe: „Kdo tu pilotuje?“
Jsi už dospělý. Všichni tě nemusí žrát.
Tak jo.
Dobře, tak za 20 minut?
- Jo. - Bude to velký.
- Přijdou Bolivijci. - Všichni?
Ó ano.
- Díky. - Není zač.
Super. Chytrá.
- Jak vám to klape? - Jo, skvělý.
- Jsem utahaný. - Jo?
Vrátili jsme se ve 4:00
a v 7:00 jsme jeli stěhovat kamarádku do Walthamstow.
Ale ne.
Je tak energická a optimistická.
Ještě neztratila nadšení. Kdy to přijde?
Ve 29 letech ve velkoměstě a ve 32 v městech.
Jasně. Dobře.
Haló.
- Co? Kdy? - Běž.
Dobře, už jdu.
- Už jdu. Čau. - Hodně štěstí.
Udali nějaký důvod?
Klidně to řekněte.
Neprezentoval se Jason dost dobře nebo na fotce vypadal moc přísně?
- Můžu za to já, jo? - Ne, promiň…
Možná to bylo mnou.
- Možná na mámu vypadám moc mladě. - Dobře.
Vybrali jiný pár, který měl dítě ve stejném věku, jako je Jason.
Aha.
To přece vůbec není fér,
když už jedno mají.
Ne, to… Dává to smysl.
Je hezký, že si bude mít s kým hrát, takže…
Je to ten nejlepší výsledek, že?
Vím, že vám na něm záleželo, ale není to poslední šance.
Co bude dál?
Když věci nejdou jako na drátkách,
tak tomu musíme trochu pomoct. Ne?
Nechtěli byste potkat pár dětí?
Jo? Jo, super. Určitě.
Při osobním setkání zazáříme.
- Zítra. - Zítra?
„Adopční den.“
Každý půlrok děláme velkou party pro děti, co nenašly domov, a pro ty, co je hledají,
a vyčkáváme.
Děsivé svědectví špatného systému,
ale je tam dort, tak se snažíme.
Kolik tam bude dětí?
Asi 25. Recept na migrénu.
Mám stejný přístup k randění.
Seskupit je všechny dohromady.
Šetří to čas. Muži v mém věku rychle chátrají.
Já naštěstí odkvétám pomalu a to je výhoda.
Dobře, takže máme dvě hodiny na kontakt s dítětem
a získání jeho přízně…
V kostýmech. Teda.
Ano. Téma je: „Čím chci být, až budu velký.“
- Tak popřemýšlejte. - Dobře.
Nedělejte si prosím starosti. Je to jen fotbal v parku.
Fotbal? Jen fotbal v p…
- To je dobrý. - Jo.
Snažte se k tomu moc neupínat, dobře?
Bože, ne. To jsme nedělali, že ne?
- Bože, ne. - Ne.
Někdy se lidé prostě minou.
Já vím.
Je to trochu jako rozchod.
Prostě musíš jít dál.
Ne, to já nedělám.
Kamarádím se s chlapama, se kterýma jsem spala…
No, to je znepokojující.
Co s těma kostýmama?
No, čím jsi chtěla být ty?
Chtěla jsem brát telefony v půjčovně aut. Tak…
- No vidíš. - Zvládla jsem to.
- Trefa. - Děkuju. A co ty?
- Tátův kámoš Michael. - No?
Byla s ním zábava, když jsem byl malý.
Když jsem vyrostl, zjistil jsem, že byl jenom alkoholik.
Dobře.
Je už mrtvý. Chudák.
Upil se k smrti, no.
Jsme v pořádku?
Jo.
Dětem se budeme líbit, že jo?
Jo.
Penny má pravdu. Nesmíme to přehánět.
- Jo. - Zakopeme si s balonem s pár dětma.
Jo.
Do háje.
Dobře, máme 20 minut. Popadneme to a jdeme.
V pohodě. Vím, co chci.
KOSTÝMY A VINTAGE
- Co třeba tohle? - Ne.
Není tu nic vhodnýho.
Existuje zvířecí kostým, co není moc sexy?
Pásovec. To ještě nevymysleli.
Promiňte. Dobrý den.
Máte nějaké ženské kostýmy s pozitivním podtextem?
Máme erotické hrátky, nalevo.
Ne. Téma je, čím chceš být, až vyrosteš.
Takže něco jako podnikatelka, doktorka nebo právnička.
Jo, něco takovýho.
Máme soudkyni.
Jo. Perfektní.
To je hrůza.
Jo.
Ne. Opravdu. Takhle jít nemůžu.
Podívej…
Ne, dobře. Tak jo. Co třeba princezna? Jsou moc úspěšný.
Ty opravdový jsou nešťastnice.
Všichni nechtějí být princeznou.
Rozhodně bych pro dceru nechtěla princeznu.
Mají tady něco, co není pro ženy ponižující?
- Jsem nervózní. - Cože?
Říkám, že jsem nervózní.
- No jo. Já vím. - A je mi horko.
Mít tak tohle na sobě v Keni.
Přemýšlel jsem,
ukážu jim bojový umění, abych udělal dojem.
- Z doby, kdys byl teenager? - Co myslíš?
Ukaž.
- Dobře. Podrž ji. - Vezmu si ji.
Takže, takhle nějak…
Nevymýšlíš si to?
Ne, jen… Hodně jsem toho zapomněl.
Ale… může to být výhoda.
Nikdo tak neodhadne můj další krok.
- Jo. - Takže…
Nechala bych to.
- Vrátíš mi helmu? - Jo, ta helma.
HASIČ
Nikdo jiný nepřišel v kostýmu.
- Dobře. - Jo…
- Zapamatujou si nás. - Jo.
- Půjdeme si povídat s dětma. - Jo.
Koukni, je sám.
Ano. Tak honem, než někdo přijde.
Ahoj.
- Nazdar. Jak je? - Ahoj.
- Čau. - Já jsem Nikki. Tohle je Jason.
Nazdar.
- Jak se jmenuješ? - Ethan.
- Čau, Ethane. A kdo je tohle? - Můj kamarád.
Víš, proč jsme tu?
Abychom si s tebou hráli a možná se skamarádili.
Proč?
No, možná bys mohl přijít k nám a žít s náma.
Ne.
Ne. To je dobrý. Ne hned.
- Ne. - Ethane?
To je dobrý. Nic jsme neudělali.
Hodně štěstí, zdraví
Hodně štěstí…
- Sakra. - Tak jo.
- Já nikam nechci. - Raději… Omlouváme se.
- Promiňte. - Omlouváme se.
- Říkalas, že je to tu. - To jsem si myslela.
- Cumberland Gate. - Tohle je Cumberland Green.
Tak to jsme blízko.
Ne, Cumberland Gate je v Hyde Parku.
- Tohle je Regent's Park. - Ale ne.
- Dobře. Uběhneš to? - Jo.
Tak jo, honem. Utíkej.
Autobus, Jasi.
Děkujeme.
Dobrý, koukni.
- Stihneme to. Přesně. - Dobře.
- Je to v pohodě. - Bože.
Dojedeme tam.
Bonjour. Mramorový oblouk.
Který? Metro, nebo k oblouku?
Chcete na stanici metra?
Metro? Stanice?
- No tak. Sakra. - Ach bože.
Ne, Mramorový oblouk. Ten bâtiment s mramorem uvnitř.
Tak jo.
- Dobrý. - Zdravím, kam chcete?
- Mramorový oblouk. - Oblouk.
Mramorový oblouk? Proč oblouk… Za nic nestojí. Je malý.
To ví každý. Odkud jste?
Z Paříže.
To jste se přijeli z Paříže podívat na Mramorový oblouk?
S Vítězným obloukem se nedá srovnávat. Mramorový oblouk.
- Bože. - Pojď. Jdeme.
Mramorový oblouk.
Cumberland Gate, dobrý.
Kudy?
- Tudy. - Jo?
- Co tleskají? - Myslí si, že běžíme pro charitu.
- Dobrý den. - Nazdar.
- Vezmete nás na druhou stranu parku? - Ne. Nevzdávejte se. Už tam skoro jste.
- No tak. To dáte. - My s nimi neběžíme.
Nemůžu pomáhat lidem, aby podváděli. To by nebylo fér.
- Ale my se neúča… - Ne.
- Podvádět nepomáhám. To ne. - Pojď.
- Pardon. - Pardon.
- Zdravím.
- Dobrý. - Nazdar. Kde jste byli?
- Zbyly nějaké děti? - Co?
- Děti. - To si nemyslím.
No… To nevadí.
Potkali jsme super holčičku.
Strávili jsme spolu celé odpoledne. Myslím, že jsme se jí líbili. A…
- Nikki. - Byla… opravdu sladká.
Nikki.
Pardon. Ona…
Tady jsi. Už jsem si dělala starosti.
- Půjdeme do autobusu? - Musím si vzít tašku.
Tak jdeme. Půjdeme pro ni.
- Dej mi jmenovku. - Dobře.
Hned jsem zpátky. Počkej chvilku.
Někteří nejsou připravení.
- Dobře, zlato. Tak půjdeme. - Tak jo.
Princezna
Hej.
Proč brečíš?
Když je to ta pravá…
Princezna
…tak pláčeš.
PROJEV ZÁJMU – FORMULÁŘE
Jména: Nikki Newmanová, Jason Ross
Děti, o které máte zájem: Princezna
Šťastná?
Jo.
Tak proč se držíš za hlavu?
Nech toho.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa