Не е истина, погледни.
Не може да се затвори, претъпкан е.
Защо ще летим със "Спийдиджет"?
Техен самолет излезе от пистата миналия месец.
Да не би защото харесваш солетите им?
И затова също, но не само.
Да бяхме повикали Карън да гледа децата.
Сериозно ли? Гледам Тайлър цял живот.
Барбара го заряза, а той тежко понася загуби и се вманиачава.
Като онзи път, когато си загуби лъжицата и се вманиачи по вулкани.
- Спокойно, разпознавам признаците. - Не го допускай.
Дай поканата, може да не ни трябва всичко, ако сватбата ще е в бохо стил.
- Не е ли у теб? - Не, Лори е твоя приятелка.
Ти взе писмото.
- По пощата ли е дошло? - Сигурно.
Значи си го видял?
- Нали ти си го видяла? - Не съм.
Джейсън, напълно ли си сигурен, че сме поканени на тази сватба?
Тайлър, идвай, няма да съжаляваш.
- Естествено, че сме поканени. - Тя каза ли: "Заповядайте на сватбата"?
Да, написа нещо от рода на…
"Виж какво страхотно място сме харесали за сватбата."
И после качи сума ти снимки в университетската група.
- Дай да видя съобщението. - Да.
- Ето го. Виждаш ли? Това е. - Тайлър, пропускаш!
Не, според мен просто ти е споделяла.
Защо си запазил хотел, като не сме канени?
- Реших, че ще ни покани. - Боже.
И избързах, за да хвана евтини стаи.
Има и по 400 лири на вечер. Действах инстинктивно. По дяволите!
Значи сме се засилили към Тоскана за сватба, на която дори не сме поканени.
- Ще падна. - Вече няма начин да ни върнат парите.
- Просто ще отидем. - Няма да се натреса непоканена.
Не на сватбата, ще обикаляме. Сан Кименто сигурно е голямо селище.
Сватбата сигурно ще е малка. Едва ли ще засечем някого.
- Вероятно ще е само семейството. - Точно.
А и имаме нужда да сме си двамата.
- Именно. - Грубо!
- Добре, да потегляме. - Какво?
Махаме тоалетите за сватбата и куфарът ще се затвори.
И без това самата сватба е най-досадната част от цялото събитие.
- Купил ли си им подарък? - Да, мамка му.
- Обаче няма да го получат. - Хак да им е!
Напред сме с комплект кърпи и се отърваваме от сватбата.
- Дай пет! Всичко се нарежда. - Да.
- Голям майтап. - Не става. Тайлър, качи се на гърба ми.
- Може ли да изям и твоите солети? - Да.
- А вашите? - Джейсън!
С риган са, адски вкусни и никъде ги няма.
- Млъкни. - Не мога.
- Чета списанието. - Че то не е ли същото?
Сменят го редовно. И е различно в зависимост от авиолинията и самолета.
Ако не обичате солети, може ли за мен?
- Стига врънка хората за солетите им! - Съжалявам.
Най-сетне, ще ми се спука мехурът.
Пак предлагам да ви отърва от тях.
Булките! Майчице.
- В самолета са. - Кой?
- Клеър и Лори. - Какво?
Точно на нашия полет!
- Къде са? - Не гледай!
- Завий се. - Какво?
Ще се скрием.
Някой желае ли солети?
- Чай, кафе? - Не, благодаря.
- Някой желае ли солети? - Да.
Не, благодаря, простете.
Кафе или чай?
ФАКТИ ЗА МЕДУЗИТЕ
Кацнаха ли вече?
СЪОБЩЕНИЕ ОТ НИКИ
ДРУСА! ТОКУ-ВИЖ ПАДНЕМ. КАК Е ТАЙЛЪР, НОВА МАНИЯ?
ДОБРЕ Е.
- Знаеш ли, че има над 2000 вида медузи? - Не.
Определено не сме незабележими.
Това е едно от най-спокойните кътчета в света.
Беше пълен кошмар.
Да влизаме бързо, другите хванаха такси след нас.
- Благодаря и чао! - Чао.
Ресторантът предлага съвременна италианска кухня.
- Чудесно. - С местни продукти.
- Цяла зала е. - Доста е открито, ще ни видят.
Имате ли сепарета?
- Сепарета? - Ще си поръчваме в стаята.
- Да, това е решението. - Добре.
- Ето ключовете… - Благодаря.
Боже!
На живо е още по-хубаво.
Това са Лори и Клеър. Чувам ги!
- Бързо! Благодаря. Качвай се! - Благодаря.
Разкош!
Боже, вече сте тук!
Какво? Всичките ми състуденти са тук.
Бет, Аби, Тиз… Джейки?
Защо са поканили и Джейки?
- Идвай вече! - Джейки е расист.
Бързо.
Ето я нашата стая! Тук е. Давай!
Затвори!
Всички се черпят на терасата.
Изглежда страхотно.
Аби май не пие. Да не е бременна?
Нико с ново гадже ли е?
Какво стана с Джес? Харесвах я.
Да му се не види. Мислех, че с Лори сме приятели.
Уж й бях гадже, та техните да си отдъхнат, като разберат, че е гей.
- Какво гледаш? - "Убийство в Рим".
- Но ти не знаеш италиански. - Хотелът не предлага друго.
- Иначе ще зяпам тъжно през прозореца. - Патриша ли е това?
Патриша е получила покана, а ние - не. Остеопат е, аз й я препоръчах.
Остеопатката се забавлява, а ние сме наврени тук!
Невероятно. Патриша?
Както и да е, ето как ще организираме престоя ни.
Ще излизаме на въздух между 6 и 6:30 сутринта.
Ще разпускаме в стаята между 6:30 сутринта и 10 вечерта.
И като се стъмни, ще се разтъпкваме на терасата.
- Бъзикаш ли се? - Или пък, всъщност…
Правят обиколки на местния манастир.
- Не бързай с изводите. Има каменен геран. - Развълнувах се!
- Нали искаше да сме двамата? - Като семейство, а не като заложници.
Все пак се радвам да видя всички.
Трябваше да помолим Карън да гледа децата.
Кой знае какви ги вършат.
"Мона Лиза" е необикновен портрет.
Свали си краката.
Леонардо го преработва с години след напускането на Флоренция.
Стана 22 ч., тръгвай.
Да обуя ли панталон? Да не ме познаят?
- Дори аз не бих те познал по краката. - Колко тъжно.
Слънчевите очила при теб не вършат работа. Нищо не скриват от грамадната ти глава.
Хубаво, тръгвай.
- Ники, хайде. - Момент, Джейс.
Сега ще й каже…
Виж.
- Готово. - Добре де.
Сигурно е красиво. Да можеше да го видим…
Страхотно е да сме на място, което е великолепно в представите ми.
Прекрасни тоскански цветове.
Вероятно.
Боже.
Така искам да поплувам…
- Май не си взехме банските. - Не.
Обичам крясъка на совите.
Дали да не си вземем сова? Или ме избива на ваканционни фантазии?
Ще преценим на връщане.
Виж ни само. Нормална двойка на приятен уикенд.
Лори!
- Лори, недей така. - Имам право на мнение, Клеър.
Заяждаш се, защото си изнервена.
- Важно е. - Как ям супа?
- Да, сърбаш. - Беше гореща! Охлаждах я, докато ям.
Типично в твой стил!
- Все прибързваш. Със супата, сватбата… - Без паника.
Знаехме, че ще стане така. Повърти пумпала.
Господи. Значи твоите притеснения са проява на отговорност,
а когато аз се тревожа, не е важно и ми пробутваш пумпала!
Аз мисля дали има хладилник за инсулина на леля ти, а ти - че сърбам.
Защо репетирахме, като не приемаш критики?
Да не си посмяла да… Аз ли не приемам критики?
А столовете? Пратих ти линк, а ти одобри да са в синьо и бяло райе.
- Оказа се твърде ситно! - Господи. Леле!
Джейс!
- Не спря да говориш с оная. - Получаваше паник атака.
- Аз също! - Майко мила.
Не може все мен да товариш. Писна ми. Дори брачния ти обет написах.
Минаха 35 минути. Колко продължават лесбийските скандали?
Няма мъж, който да каже "все тая" и да си тръгне.
Клеър каза на Лори, че се е почувствала пренебрегната на обяда през 2011 г.
И Лори веднага се сети.
Две жени са все пак. Помнят всеки детайл от връзката си.
Ще си повисим.
Ник?
Правила ли си секс на шезлонг до басейн?
Да.
Предлагам пак да ядем в стаята.
Не мога повече, сякаш съм под домашен арест.
Като онзи от "Уикилийкс".
Само виж менюто.
- Облачни яйца по италиански. - Какво?
Флорентинска фритата с маскарпоне.
- Каноли. - Тръгнаха си, чисто е, давай!
- Може ли да поръчаме… - Съжалявам, вече е затворено.
- Шегувате ли се? - Храната свърши.
Ама нищичко ли няма?
Моля ви.
Ник, онези там ни гледат и сочат.
- Мислят, че сме известни. - Защо?
Все сме дегизирани и излизаме само когато няма никого.
За кого ни вземат?
- Бъркат те със Сет Роугън. - Моля?
- Чух ги как се кискат и си говорят. - Привет, дами.
- Джейс. - Какво?
- А ти коя си? - Агентката ти. И нямам нищо против.
Агентката на Сет Роугън сигурно е истинска хала.
Да, не е зле.
- Главата ви е по-голяма на живо. - Често ми го казват.
Здрасти.
Само да ви чуем пак.
Наред ли е всичко?
- Да. - Той вманиачава ли се?
Вие се вманиачавате, добре си е.
- Затварям. Приятно скатаване. - Добре, чао…
- Заета ли си? Изнасям се от склада. - Какво? Защо?
Вдигнаха ми наема. Може ли колата? Не бива да карам тук.
И в Испания също, но тук проверяват.
Добре, ела някой ден по-нататък.
- Не, трябва да е днес. - Днес?
- Бързо ще стане, багажът е събран. - Да, добре…
Момент. Добре, само да си взема ключа.
Почти съм събрала багажа.
Ако имаш кашони, дай ги.
И тиксо.
И найлонови торби.
Тайлър, излизам. Кат ме помоли да й помогна с нещо.
Ще си играеш, нали? Само не изперквай.
СВЕТЪТ НА МЕДУЗИТЕ
Медузи е имало още преди динозаврите.
Най-древните многоклетъчни животни.
Това е абсурдно. Да се махаме от тук.
И къде ще отидем, в манастира ли?
Там ще е безопасно. Всички ще се готвят за сватбата тук.
Другият вариант е пак да гледаме как се изпразва ваната.
- Тръгвай! - Хубаво.
Жалко че трябва да се изнесеш, харесваше ти тук.
- Много алчни се оказаха. - Мислех, че са творчески натури.
Да, обаче до един са комерсиални.
Знам, че е трудно,
но съм ти много благодарна, че полагаш усилия.
Радвам се, че си тук.
- Тайлър как понася раздялата? - Добре си е.
- Сериозно? - Да.
Медузата се придвижва сама, водена от теченията.
Там, където теченията се събират, прииждат и други.
Струпват се и се движат вкупом.
А когато морето охлаби хватката си, пак се разпръскват
и медузата се понася отново сама.
Тази къде е снимана?
В парка "Хампстед Хийт". Разхождах те там с количката.
- Хвърляше хляб по патките. - "По" или "на"?
Замеряше ги.
- Каква бях като малка? - Страшна.
Купувах ти кукли, а ти им откъсваше ръцете и краката. С бяс!
- Защо съм била такава? - Не знам.
- Защо си ме кръстила Принцеса? - Стара мода в Ист Енд.
По-заможните не искаха дете с такова име.
Който не те харесва, не те заслужава.
Още не разбирам защо си заминала.
И аз самата продължавам да се чудя.
- Мислеше ли за нас? - Постоянно.
Имах сума ти снимки в Испания, но ги изхвърлих, не се побраха в куфара.
Мразя да остава нещо след мен.
Ще си прекараме добре в манастира.
Има си хас! И в Дисниленд има такъв.
Благодаря.
- Не пипайте! - Недей.
Извинявам се.
Не.
Да си тръгваме, ужасно е скучно.
Бързо, бягай!
Да пийнем нещо.
Привет.
Принцеса не вдига.
И двамата са умрели. Трябваше да повикаме Карън.
Опитай се да не мислиш за тях известно време.
Пробвай.
Не, имам чувството, че пропадам.
Тогава аз ще мисля, а ти поспри, какво ще кажеш?
- Наистина ли? - Да, да започвам ли?
- Да. - Раз, два, три.
Колко е приятно!
Така ли се чувстват хората?
Давай.
Периодът на размисъл ме доведе до просветление.
Бързо даде резултат.
Бях в грешка.
Все чаках всичко да се разпадне.
Може би Принцеса е по-зряла, отколкото мислех.
Така са днешните деца.
Седемнайсет са новите трийсет.
И четирийсет са новите трийсет, на една възраст сме.
Със сигурност.
Стига черногледство.
Трябва да проумея, че понякога нещата се нареждат.
Да се тревожа ли за теб?
Би могла да се попритесниш за колежа.
Не знам дали съм за социален работник.
Имам енергията да помагам на хората, които обичам.
Но не и на всички останали.
- И какво смяташ да правиш? - Може пак да стана таксиджия.
И май трябва да проумея, че нещата невинаги се нареждат.
Наистина не знам.
- И двамата се дъним, това ли е изводът? - Няма лошо да се дъним.
Виж каква гледка! Една и съща е за издънките и победителите.
Далече ли е новата квартира?
- Трябва да се връщам при Тайлър. - Горкичкият.
Момент.
Какво правиш?
- Търся си апартамент. - Какво?
- Тепърва ли ще търсиш? - Да, защо?
- Защо не си го уредила? - Тъкмо ме уволниха и се изнесох.
Божичко. Мамо, стресираш ме! Какво стана с работата?
- Не се получи. - Нали вървеше добре?
Доста време трябва да върви добре, за да излезе нещо.
При мен никога не се получава.
- Бяхме се разбрали, мамо. - Не виждам как може да се осъществи.
- Плановете са за друг тип хора. - Хубаво.
И сега в колата ли ще спиш?
- Не съм мислила толкова напред. - За довечера!
Все нещо ще се уреди.
Винаги става така, спокойно.
- Простете, какво става? - Булката си отиде.
- Умряла ли е? - Не, няма я.
- Не знаят къде е. - Боже.
Да, лошо.
Това е ужасно.
Дълго снимахме "Позабременяла", но пък се сближихме.
- За бога, Джейсън. - Имам приятни спомени.
- Какво става? - Лори е изчезнала. Избягала е.
- Къде е отишла? - Добър въпрос.
Хотелът е на хълм, къде може да се скрие?
Да, там е.
- И сега? На сервитьорката ли да кажем? - Изглежда ужасно тъжна.
Наистина.
Майната му.
Лори?
- Джейсън и Ники? Какво правите тук? - Знаеш ли…
- Сещам се каква е работата. - Вярно.
Нали ни показа снимки на това място?
- На хотела. - Качи ги в групата. Видя ми се разкошен.
- И сме запазили стая за същата дата! - На сватбата ти.
- Какво? Това е откачено. - Да, меко казано.
- Съжалявам, че не ви поканихме. - Нищо.
Разходите станаха огромни, ограничихме гостите.
- Не и остеопатката. - Какво, Ники?
Стори ми се, че… минава патка.
По тази прекрасна каменна пътека.
- Каменна ли е? - Да, явно.
- Така изглежда. - Страхотна пътека.
Добре ли си?
Май те търсят.
Какво става?
Бях сигурна за връзката ни, когато си бяхме само двете.
Но гостите летят насам.
Сериозно е. И е завинаги.
Никога няма да видя друга гола жена.
Ние сме женени от осем години.
Виждал съм към 30 голи жени оттогава.
- Така ли? - По един или друг начин. Четири годишно.
- Така значи. - Примерно по изложби и френски плажове.
Наскоро на йогата случайно влязох в дамската съблекалня.
Осем от 30-те видях там.
- Струва ми се, че изместваме темата. - Не, не…
Всъщност ми помага.
Може да е било просто хрумване. И да се изпари, когато го изречем на глас.
Обаче довтасаха лелите.
По-добре не мисли как до края на живота си ще си само с нея.
Запитай се как ще си без нея. Как ще се чувстваш?
- Не знам, ужасно. - Ето на!
Според мен важният въпрос е…
Искаш ли утре да си с нея?
- Да, искам. - Действай тогава.
И продължавай в същия дух ден след ден.
- Как си? - Добре.
- Май ти олекна. - Да.
Хайде тогава.
- Четири годишно? - Да.
А пък и ти можеш да влизаш в дамски съблекални, когато си искаш.
- И още как! - Прав си.
МЕЧТАЙ СМЕЛО! С ОБИЧ, СЕТ
СОЛЕТИ
ДРЕХИ И ДР.
Трябваше да повикаме Каръл.
Превод на субтитрите Боряна Богданова