Давай, рви.
О боже. Я в захваті.
- Ура. - Такі кльові.
Ідея подарунка прийшла після твого імейла:
«Купіть отакі кросівки».
- Дякую. - З днем народження.
- Любимо тебе. - Дякую.
- Приміряю. - З днем народження.
Давай.
З ДН З ПОВАГОЮ, ДЖЕЙСОН
«Поздоровляю. З повагою, Джейсон».
З ЛЮБОВ'Ю МАМА
Ти знаєш мою позицію: обрав раз фразу – то вже назавжди.
Без винятків.
А ти годинами сушиш собі голову, що б написати.
- Так мудро. - Так.
Ну все, я в Barnet.
А, так. На стажування?
Ага, вже не дочекаюся.
- Так? - Набридли підручники.
Кортить уже вийти в реальний світ і робити щось корисне.
- Розумієш? - До кого йдеш?
До жінки, одержимої речами.
Кажу тобі: година роботи з нею –
і там буде мінімалізм данських архітекторів.
Тільки не йди з думкою, що все виправиш на раз.
Джею, ти іноді преш по життю в суто маскулінній манері.
Дякую. Приємно чути.
Нехай.
А де Вік? Він уже мав би вчити Принцесу їздити на машині.
Подзвоню йому, спитаю, де він.
- Алло. - Майстерня Віктора Росса.
ТАТО
Найкраща в Північному Лондоні й Західному Ессексі.
- А з ким я говорю? - З Дорін.
- Вітаю, Дорін. А хто ви? - Помічниця Віктора.
Ми хотіли б зв'язатися з Віктором, Дорін.
Маєте наш додаток?
Ваш додаток? Ні.
Це поки що найлегший спосіб з ним зв'язатися.
- Ясно. Добре. - Добре.
Почекайте на лінії.
- Дякуємо, Дорін. - Як це розуміти?
- Як вам? - Так.
- Краса. - Кльові?
- Дідусь уже паркує машину. - Ти до нього додзвонилася?
- Я на утриманні. - Дзвони через додаток.
- Ясно. - Слів немає.
А от і він.
Я геть забула.
Керрі з роботи виступає сьогодні в барі.
Мабуть, повна туфта,
але я краще сходжу підтримаю Керрі.
- Аякже. Я б теж пішов. - О, так.
Ти ж не допізна будеш на стажуванні?
Ні. Ні, стажування…
- Я до того вже вернуся. - Так?
Чудово.
- Здоров. - О, хто прийшов.
- Хто така Дорін? - Моя помічниця.
Помічниця? І давно в тебе помічниця?
Точної дати не скажу.
Спитаєш у Дорін?
- Ні. - Ходімо вже.
Діду, а відвезеш мене після уроку в салон краси?
Ми з Кет ідемо на святкові процедури.
- Без проблем. - Дякую.
Але узгоджуй такі речі з Дорін.
Я вже піду.
- Добре? - Слухай.
Якщо щось зміниться й ти не прийдеш, то не біда.
Ні, я хочу піти. Кортить послухати.
Ти стільки говориш про Керрі, я радо з нею познайомлюся.
Нарешті її побачу. Па-па.
- Люблю тебе. Побажай мені удачі. - І я – тебе. Па.
БІЛИЙ ЛЕВ — КЕРРІ ГАВЕЛЛ ЧЕТВЕР, 24 ЖОВТНЯ
CТВОРИТИ СІМ'Ю
Наша підопічна – Гаррієт Джеймс, 73 роки. Патологічна накопичувачка.
- Ясно. - Сусіди скаржаться
на антисанітарію й ризик займання.
Це вже наш шостий візит. Ще тільки початок.
Скажу чесно, я дуже чекав на таку можливість.
Від цієї роботи сама користь.
Ага, іноді я просто хочу співати.
Вибачте.
Поки ми не зайшли.
Якщо маєте поради, як стати крутим соцпрацівником,
то я був би дуже вдячний.
- Якщо запропонують щось випити… - Ну…
- …проси чорної кави. Без молока. - Ні.
І щоб вода була кип'ячена.
- Кип'ячена. - Так.
Не буду записувати.
Зайдемо й вийдемо.
Треба встигнути на «Порятунок життів на передовій».
Аякже. Звісно. Ого.
Ви дивовижна. Так і знайте.
Це реаліті-шоу про австралійських пожежників.
- Цікава назва. - Так.
Вітаю, Гаррієт, це знов я, Кріссі.
А, так, зі мною сьогодні чоловік.
Чоловік? Я чоловіка не хочу.
Ніхто не хоче. Але беремо, що дають.
Він рветься до роботи.
І принаймні звик до вогкості.
- Мені роззутися, Гаррієт? - Краще не роззувайся.
- Не треба? - Ні.
- Добре. - Заходимо.
- Так. - Дякую.
Я теж зайду, Гаррієт.
- Ні, дякую. - Так, Гаррієт. Вибачте.
ЯКА ВИ ДРУЖИНА? ПРОЙДІТЬ ТЕСТ.
ЧИ ПІДТРИМУЄТЕ В ДОМІ ПОРЯДОК?
ІНОДІ
ЧИ МАЄТЕ ПОЧУТТЯ НЕ ЛИШЕ ДО ЧОЛОВІКА?
Ніккі!
- Усе добре? - Так.
Юристи офіційно виключили Гондурас зі списку турнапрямків.
Так. Мені жаль.
- Я думала, що думка непогана. - Ти ж не знала.
Про заручників щось чутно?
Відкриється посольство – узнаємо.
- Так. - Спроба була того варта.
Там красиві ботанічні сади.
- Це правда. - Так.
Ти ж прийдеш на виступ?
Аякже.
- Тоді побачимось. - До зустрічі.
Нізащо не пропущу.
ТАК
УЗНАЙТЕ ВАШ РЕЗУЛЬТАТ!
23 % ВИ ПОГАНА ДРУЖИНА!
Він пішов?
Так.
- Він так розлютився. - Так.
Таким психам на дорозі не місце.
Він ішов по тротуару.
Не наприкінці.
- Він уникав збиття. - І уник.
У цьому ж, по-моєму, й суть.
САЛОН КРАСИ
Кет поки що не відповіла. Мабуть, уже чекає мене там.
Я почекаю тебе тут.
Сидітимеш у машині?
- Так. - Але ми йдемо
на процедури й манікюр.
Пробудемо там не менше двох годин.
Я сидітиму тут.
Добре.
- Радіо не ввімкнеш? - Ні.
- А книжку не взяв? - Ні.
То ти сидітимеш і дивитимешся в нікуди?
Так.
Ти не в гуморі?
Мене все влаштовує.
Як я буду на процедурах,
знаючи, що ти дивишся в одну точку?
У мене в бардачку є мандаринка.
З'їм її хвилин через 40.
Скоротаєш час.
Так.
Дорогенька, поставте автограф
під оцим планом підтримки.
- Ні, я це не підпишу. - Ваше право.
Тоді підпишіть оцю відмову
підписувати попередній бланк.
І оце підтвердження нашої з вами бесіди.
Добре.
Готово.
Дуже вам дякую. Оце ваш екземпляр. Нате.
- Дякую. - А це – мій.
Готово. Що ж,
тоді гарного вам дня.
Даруйте, а що це було?
І чому ми йдемо? Ми ж іще нічого не зробили.
Вона не підписала бланк.
Не підписала, але як же ми тоді будемо діяти?
Іще дві такі відмови – і запропонуємо варіанти лікування,
а вона відмовиться.
Коли варіанти скінчаться, зафіксуємо це письмово,
додавши звіт та експертну оцінку ризиків.
А потім складемо новий план підтримки
й віддамо на підпис керівнику соцслужби.
Ясно.
А оцей мотлох – не наші бланки?
Може, тут було пусто, поки не прийшли ми.
Повернімося назад, спробуймо ще раз.
Я читав багато досліджень про накопичувачів…
Он як? Чого ж ти не сказав?
Тоді сам тут розбирайся.
- А я піду. - Ні.
У першооснові завжди лежить якась травма.
І якщо дізнаємося, яка саме, зможемо їй допомогти.
Та й я вже звик до смороду.
А якщо підемо, потім знов доведеться звикати…
- Ні. - Гаррієт.
Я б не реалізувався по-справжньому в Атлантиці.
У культурному плані океан – мертва зона.
І тепер хочеш перетнути пустелю?
Атакаму, так. Верхи.
Ти що, нічого не навчився?
Навпаки.
Океан я не перетнув. А що є протилежністю океану?
А може, перестанеш перетинати все підряд?
Мій шкіряний бізнес не постраждає,
- якщо ти за це переживаєш. - Перестань.
Закінчуй з цим, Скотт. Я так більше не можу.
Більше ніяких проєктів. З мене досить.
Що це означає?
До речі, це не дорога в парк.
А ми йдемо не в парк.
Я маю для тебе новий проєкт.
І, думаю, якщо ти за нього візьмешся, по-справжньому візьмешся,
то це колосально змінить життя людей навколо тебе.
Що за проєкт?
Що привело вас на терапію, Скотт?
Дружина.
Агов. Ось ви де.
Я не підпишу бланків.
Забудьмо про бланки. Давайте…
трохи поспілкуємось.
Лише ви і я.
Послухайте, я розумію.
Розумію, як це тяжко. Чесно, але ж…
Він мене торкнувся! Це рукоприкладство.
- Дістаю бланк… - Ніяких бланків!
Це не рукоприкладство. І ви це знаєте.
- Думаю, вам боляче. - Ще й як!
Я не про руку. А про емоційний біль.
- Хто цей недоумок? - Він начитався книжок.
Нас непокоять деякі моменти.
Стосовно вашого фізичного й психологічного стану.
І якщо розглядати їх сукупно, Гаррієт, разом з деякими доволі…
На бога, мені 73 роки. Коли ви навчитеся
- казати прямо? - Ваш будинок захаращений речами!
- Хто це сказав? - Ваша сусідка.
Якщо з того боку, то я поскаржуся на неї.
Вона ж слониха.
Це вже питання не до нас.
Чого? А як же фізичний і психологічний стан?
А давайте так:
розчистимо трохи…
- отут прохід. - Не… Я не раджу…
Я піду зі спокійною душею,
знаючи, що в разі надзвичайної ситуації ви зможете вільно зайти й вийти.
Покладу оце сюди.
Ну, добре.
Усе, розібралися?
Вибачте, мені…
Треба відповісти. Це… Я швиденько.
Алло.
Алло, це я.
Я дзвоню,
бо хотіла щось тобі сказати
перед зустріччю з Керрі.
Вибач, мені незручно говорити.
Але, на превеликий жаль, я навряд чи встигну на виступ.
Ясно.
Як прикро.
А чого? Усе добре?
Ситуація трохи затяглася. Тут справжній кошмар.
Серйозно? І ніякого позитиву?
МАНДЕЛА НА ВОЛІ ПІСЛЯ 27 РОКІВ
Ну, Нельсон Мандела на свободі.
А потім я навчився літати на Cessna 172 Skyhawk,
одномоторному літаку з нерухомим крилом.
І дізнався, що всього за шість тижнів
можна стати сертифікованим інструктором з дайвінгу…
Як думаєте, навіщо вам усе це?
Я завжди мав багато різних хобі.
Такий уже я.
А який ви, Скотт? Хто ви?
Як ви вже, мабуть, помітили, я різнобічна особистість.
Я поет. Я скульптор.
На мій погляд, мої скульптури дотягують до рівня NVQ.
- Я… - Ні, ні. Не чим ви займаєтесь.
А хто ви.
Бо всі ці проєкти здаються способом від чогось утекти.
Тож мені цікаво, від чого ви тікаєте?
Можливо, від себе?
Від себе?
Щоб не бути з самим собою. Не бути справжнім собою.
І який же я справжній?
Ви мені скажіть.
Ми, мабуть, одна одну не зрозуміли.
- Вона забула? - Ні.
Думаю, це моя вина. Я забула написати й нагадати їй.
Буває три категорії людей.
Думаю, що їх насправді більше.
Одні люди – мов заряджений акумулятор:
на них можна покластися.
Інші люди – мов розряджений акумулятор,
і це не погано, просто обходиш їх стороною.
А найнебезпечніші люди – напівзаряджені акумулятори…
бо вселяють у тебе надію, починаєш їм довіряти,
а вони підводять тебе в найвідповідальнішу мить.
І ти застрягаєш сам-один на горі.
А як розрізнити одних від інших?
Спитай себе: «Чи пішла б я з тобою в гори?»
Заведи власний подкаст.
Не починай. Я й так по вуха зайнятий.
Заведи.
Ти доглядаєш за шкірою?
Чим умиваєшся?
Я не вмиваюся. Просто чекаю, поки шампунь не стече по лицю.
Не перестарайтеся з пілінгом.
А то доведеться пред'являти паспорт за безплатні ліки.
У якусь мить терпець уривається.
Скажімо, коли людина довго страждала,
і ти мусиш щось зробити.
Так. Думаю, терапія піде мені на користь.
Твоя правда. І Скоттові?
- Що-що? - І…
- А, так. І Скоттові. - Так.
Дякую тобі. Дякую, що запросила.
Ну що ти. Не дякуй.
Власне, я повинна тобі щось сказати.
Ніккі!
Привіт!
Керрі, це моя сестра Карен.
- Привіт. - Привіт.
Дякую, що прийшла.
Аякже. Уже не діждуся…
Дивлюся виступ.
Чекаю його.
Тобто чекаю й дивлюся…
Дивлюся його!
А й справді.
Що це було?
Я запала на колегу.
Просто клас.
Я думала, це мине, але мене вже місяць не відпускає.
- Між вами щось було? - Що? Ні!
Авжеж, не було.
Вибачай, ти розчарована?
- Ну, трохи. - Карен!
Було б хоч щось цікаве.
Я тепер чую плітки лише від Стіві,
і то про дітей, що й досі не вміють читати.
Мене так мучить совість.
Просто заглядатися біди не буде.
Головне – не міряти.
Але я забрала б його прямо з вітрини.
Від твоїх слів мені не легше.
Думаю, я теж йому подобаюсь, і це мене лякає.
Я раптом відчула себе такою заміжньою.
Я пробувала відчути до нього відразу. А це…
А це ну дуже непросто.
Так. Він дуже невідразливий.
Спробуймо ще раз. Прошу вас.
Існує певний протокол, і ми на сьогодні зробили все, що могли.
Але всі ці формальності не розв'язують проблему.
- Хіба не так? - Так.
Ніхто не любить бюрократію.
Але я працювала там, де її не було,
й повір, тоді починаєш дуже її цінувати.
І я вже ледь терплю, щоб не попроситися тут у вбиральню,
а цього я хочу найменше, тож…
Дякую.
Чекайте, Кріссі. Чекайте! Не йдіть.
Подібні справи – справжня трясовина.
По них треба рухатися плавно й легко.
А копнеш глибше – затягне на дно.
- Може, тоді хоч сміття? - Що?
Повикидаємо речі, які їй точно не потрібні. Що скажете?
- Добре. - Супер.
Добре.
- Куди ви? - По бланки зовнішніх робіт.
Ой боже.
Привітаймо гучними оплесками Керрі Гавелла.
Дякую, що прийшли.
Це мій друг.
Я почну виступ з… пісні про кохання.
І вона зветься
«Дівчина з роботи».
Це ж про тебе.
Як світ здається холодним
Й ніщо мене не гріє
Тихенький шепіт твій Дає мені надію
Немов світанок
Що проганяє тьму
Ти в серці моєму запалюєш свічу
Зустрів її я на роботі
Вона була така цукерочка!
Я спитав: «Як життя, мала? Ми завайбились через мишей»
Пі-пі-пі! Вона всім рулить
У продажах вона мов молоток Але я не подаю знаку
Ні тиску, ні драми Вона особлива
Сяє, як та королева
Шикарний манік, стиль крутий…
А точніше, друг моєї сестри.
Тримає голову гордо Ніколи не пасує
Крута леді-бос
Такий у неї вайб Вона тут головна…
Гаррієт.
Добра новина.
Ми повиносимо сміття.
- Чиє сміття? - Ваше.
З дому нічого не виносьте.
- Ви не маєте права. - Сміття перед домом,
а не в домі.
- Даруйте. - Куди це ви?
- Куди… - Я…
Гаррієт.
Що вона…
Чорт забирай. Що вона задумала?
Гаррієт. Ну ви що?
Гаррієт. Ми ж топчемося на місці.
Прошу вас, вислухайте! Я вас розумію.
Ви не любите наших візитів,
але якщо не підете нам назустріч, до вас прийдуть
і повиносять усі ці речі, ймовірно, разом з вами.
А якщо покажемо, що ви з нами співпрацюєте,
я зможу їх стримати.
Чи є у вашому будинку хоч щось таке,
що ви б з легкістю викинули?
Ручка не годиться, Гаррієт.
Подумайте. Щось вагоме.
Цією ручкою я востаннє підписала папери на виписку з лікарні мого Коліна.
За два тижні до його смерті.
Він так швидко пішов.
На очах розтанув.
Лікарі не хотіли його відпускати, а я не могла дати йому вмерти там,
коли він міг бути тут, в оточенні своїх речей.
Тепер ясно. Це все його речі.
Розумію.
А давно його не стало?
- Вісім років тому. - Вісім років тому.
Я просто уточню: а він же не…
Крематорій «Ґолдерс-Ґрін».
Царство йому небесне.
- Ми прожили разом 40 років. - Сорок років? Ого.
Тут усе нагадує мені про нього.
Залишіть ручку. Хай буде.
Та якщо знайдете щось незначуще, що я міг би забрати,
то я допоможу вам зберегти значущі.
Ні. Забирайте.
Я надто сильно трималася за речі.
- Ніби це він. Але речі – не він. - Ні.
Це звичайна ручка.
За цими речами нічого не видно. Не видно мене.
А ви побачили.
Дякую вам.
Ні, це я вам дякую.
Не бери близько до серця. Будуть маленькі перемоги,
тому навчися їм радіти.
Розумію. Так. Навчуся.
Супер! А я думала, що загубила її.
Вогні неону Але ти яскравіша
Офісне крісло – твій трон
Крутнись разок Я твій супутник
Весь світ – на паузі Тиску не треба
Відраза з'явилася?
Ще й яка.
Я записала виступ. Якщо раптом забуду.
Ти засіла в моїй голові…
Агов. Скотт.
Що ти робиш?
Чого викидаєш усі свої доробки?
Моє життя – суцільна імітація.
Про що це ти?
Копія, у якої ніколи не було оригіналу.
Усе це – Скотт, якого я зліпив з нічого, бо…
Бо боявся.
Боявся, що під усім цим немає Скотта, якого я б полюбив.
Але я зустрівся з собою.
ЛЮДИНА, ЯКУ ВИ ЛЮБИТЕ НЕНАВИДІТИ
І тепер я просто «Скотт».
А це не назва твоєї лінійки засобів для догляду за тілом?
МИЛО ДЛЯ РУК «ПРОСТО СКОТТ»
Скоріше, імітації.
Тепер я знайшов справжнього себе.
І перші слова мене справжнього такі:
«Кохана, надіюся, ти мене любиш».
СКОТТ ВІЛЬНИЙ
Ви його зламали.
І добре. Тепер буде простіше.
ПОРЯТУНОК ЖИТТІВ НА ПЕРЕДОВІЙ
Привіт!
Як минуло стажування?
Думаю, система мене зламала.
- Що, вже? - Так.
Ти ж стажувався пів дня. Ще й диплома не отримав.
Не впевнений, що це моє, Нік. Будьмо чесні: я далеко не Пенні.
Ні.
Поки що. Але станеш.
- Ти так вважаєш? - Так.
Я ж закохалася не в абикого.
- А ти як? Як минув вечір? - Ідеально.
- Те, що треба. - Так? Вона так гарно виступила?
Ні! Жахливо. Препаршиво!
Я в житті не бачила гіршого виступу.
ТИ ДУМАЛА ПРО МЕНЕ В МОЇ ДНІ НАРОДЖЕННЯ?
СПАДЩИНА МАНДЕЛИ
УЗНАЙТЕ ВАШ РЕЗУЛЬТАТ!
РЕЗУЛЬТАТ – 92 % ВИ ДОБРА ДРУЖИНА!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова