Roztrhej to.
Bože. Jsou parádní.
Fakt cool.
Napadlo nás to, když jsi nám poslala e-mail:
„Kupte mi tyhle.“
- Díky. - Všechno nejlepší.
- Pusu. Všechno nejlepší. - Díky. Zkusím si je.
Běž.
„Všechno nejlepší přeje Jason.“
HODNĚ LÁSKY, MÁMA
To je strategie. Vybereš si frázi a napořád se jí držíš.
Zarytě.
Tak si ušetříš hodiny potíží. Věř mi.
- Chytrý. - Jo, kámo.
Tak já jedu do Barnetu.
No jo. Tam máš tu praxi?
Jo, už se na to fakt těším.
- Jo? - Učebnic mám po krk.
Chci ven do terénu a být užitečný.
- Víš? - Jaký případ?
Jde o ženu s poruchou hromadění.
Když s ní strávím hodinu, její dům bude jako od dánskýho architekta.
Nemůžeš tam nakráčet a chtít všechno změnit.
Ty někdy působíš moc maskulinně.
Díky. To je pěkný.
Jasně.
Kde je Vic? Má Princeznu učit řídit.
Zavolám mu a zjistím, kde je.
- Haló? - Victor Ross.
TÁTA
Nejlépe hodnocený opravář v okolí.
- S kým mluvím? - Tady Doreen.
- Kdopak jste? - Victorova asistentka.
My se jen snažíme sehnat Vica, Doreen.
Máte naši appku?
Vaši appku? Ne.
Nejsnáze nás kontaktujete přes ni.
- Jasně. - Dobře.
Vyčkejte chvilku.
- Díky, Doreen. - Co se děje?
- Co myslíte? - Jo.
- Krása. - Hezký?
- Děda prej parkuje. - Jak ses mu dovolala?
- Já čekám. - Musíš přes appku.
- Očividně. - Hrůza.
Je tu.
No jo. Já málem zapomněla.
Kerry z kanceláře má odpoledne vystoupení.
Bude to blbý,
ale asi bych měla vyjádřit podporu.
- Fajn. Klidně tam půjdu. - Aha.
Nebudeš mít moc práce s tou praxí?
- Ne, stáž mi do té doby skončí. - Jo?
Super.
- Ahoj. - Už jsi tady.
- Kdo je ta Doreen? - Moje asistentka.
Asistentka? Jak dlouho ji máš?
Datum jejího nástupu neznám.
Můžeš se zeptat Doreen?
- Ne. - Dobře, tak pojďme.
Dědo, máš čas odvézt mě po jízdě do salonu?
S Kat jdeme na kosmetiku.
- Snad jo. - Díky.
Tohle máš probírat s Doreen.
- Tak já poběžím, jo? - Hele.
Kdybys to nestihl, zlato, nevadí.
Ne, chci tam. Už se těším.
Pořád o té Kerry mluvíš, rád ji poznám.
Seznámím se. Tak jo.
- Pusu. Ahoj, drž mi palce. - Pa. Ahoj.
ČTVRTEK 24. ŘÍJNA
Takže, jde o Harriet Jamesovou. 73letou kompulzivní hoarderku.
- Jo. - Sousedé si stěžují
kvůli hygieně a riziku požáru.
Je to naše šestá návštěva. Takže teprve začátek.
Na tohle jsem se vážně těšil.
Je to naplňující práce.
Jo, někdy chci pořád jen zpívat.
Promiňte.
Než tam vejdeme…
Nemáte radu, jak být lepším sociálním pracovníkem?
Rád bych si ji poslechl.
- Když vám nabídnou pití… - No…
- …chtějte černou kávu. Mléko nikdy. - Ne.
Vodu musí převařit.
- Dám pozor. - Jo.
To si nezapíšu.
Tak. Dovnitř a ven. Vrátím se k Záchraně životů v první linii.
Jistě. Samozřejmě. Páni.
Jste úžasná. To vám chci povědět.
To je reality show o australských hasičích.
- To zní dobře. - Jo.
Dobrý den, Harriet, jsem tu znovu. Chrissy.
Dneska tu s sebou mám toho pána.
Jakýho? Žádnýho nechci.
To žádná z nás, ale co naděláme?
Je čilý jako rybka. Nebude mu vadit ta vlhkost.
- Mám si sundat boty, Harriet? - Ne, radši ne.
- Nezouvat? - Jo.
- Tak jdeme dál.
- Jo. - Díky.
Já jdu taky.
- Ne, díky. - Harriet. Pardon. Promiňte.
JAKÁ JSTE MANŽELKA? ZKUSTE KVÍZ.
MÁTE DOMA UKLIZENO?
NĚKDY
CHOVÁTE CITY K NĚKOMU JINÉMU?
Nikki!
- Dobrý? - Jo.
Právníci prý oficiálně stáhli Honduras jako destinaci.
Jo. To mě mrzí.
- Vypadalo to jako dobrý nápad. - Tos nemohla vědět.
Ví se o těch rukojmích něco?
Ambasáda nám dá vědět.
- Jo. - Za pokus to stálo.
Ta botanická je nádherná.
- To je. - Jo.
Přijdeš večer?
Ano. Jo, samozřejmě.
- Tak se tam uvidíme. - Jo.
To bych nezmeškala.
ANO
VÁŠ VÝSLEDEK!
JSTE ŠPATNÁ MANŽELKA!
Už je pryč?
Jo.
- Byl vážně rozčílenej, že jo? - Jo.
Takoví lidé by neměli do provozu.
Byl na chodníku.
Ke konci už ne.
- Snažil se uhnout nárazu. - A uspěl.
To by si z toho měli všichni odnést.
Kat ještě neodpověděla. Asi se setkáme uvnitř.
Dobře, počkám tady.
Budeš tu sedět?
- Jo. - Ale jdeme na kosmetiku a manikúru.
Potrvá to nejmíň dvě hodiny.
Budu tady.
Tak jo.
- Pustíš si rádio? - Ne.
- Tak s sebou máš knížku? - Ne.
Budeš tu jen sedět a zírat před sebe?
Jo.
Jseš smutnej?
Jsem spokojený.
Jak si to mám užít, když vím, že ty tady venku zíráš?
V přihrádce mám mandarinku.
Tak za 40 minut si ji dám.
- Tím se ten čas vyplní. - Jo.
Tak, drahá, podepište se mi prosím tady na ten podpůrný plán.
- Ne, to nepodepíšu. - Tak dobře.
A mohla byste v tom případě v tomhle formuláři stvrdit podpisem,
že tamten nepodepíšete?
A tady podepište, že jsme se o tom bavili.
Tak.
Prosím.
Děkuju mnohokrát. Tak, tahle kopie je pro vás. Prosím.
- Děkuju. - Tahle je moje.
Tak jo. Dobře.
Užijte si zbytek dne.
Pardon… Co se děje?
Proč odcházíme? Nic jsme ještě neudělali.
Nepodepsala ten formulář.
Ne, ale co uděláme, abychom to vyřešili?
Když odmítne ještě dvakrát, nabídneme jí terapii, kterou odmítne taky.
Až vyčerpáme i to, všechno to sepíšeme spolu s hlášením a posouzením.
Pak navrhneme podpůrný plán,
nový, a necháme si ho schválit nadřízeným.
Jasně. Dobře.
Nejsou to všechno naše formuláře?
Předtím to tu možná bylo prázdné.
Hele, vrátíme se tam, zkusíme to znovu.
Víte, četl jsem hodně studií o hoarderech.
Jo? To jste měl říct.
- Tak já to nechám na vás. Už půjdu. - Ne. V jádru je vždycky trauma.
Když zjistíme, co to je, můžeme jí pomoct. Navíc už jsem si zvykl na ten smrad.
Příště bych si musel zvykat znovu, tak…
- Ne. - Harriet.
Atlantik nebyl nic pro mě.
Oceán je mrtvá zóna, co se kultury týká.
A teď chceš přejít poušť?
Atacamu, ano. Na koni.
To ses vůbec nepoučil?
Au contraire.
Oceán jsem nepřekonal. Co je jeho opak?
Můžeš už přestat pořád něco překonávat?
- Neboj, kožedělnictví mi to nenaruší. - Hele, dost.
Scotte, nech toho. Už to nevydržím.
Víc projektů už nezvládnu. Mám toho dost.
Co tím myslíš? A tohle není cesta do parku.
Neberu tě do parku.
Mám pro tebe nový projekt.
Když se k němu zavážeš, naplno zavážeš,
nesmírně tím zlepšíš život lidem okolo sebe.
O co běží?
Scotte, co vás přivedlo sem na terapii?
Moje žena.
Haló? Tady jste.
Nepodepíšu vám to.
Zapomeňme na formuláře, ano? Zkrátka…
si popovídáme, dobře?
Vy a já.
Podívejte se, já vám rozumím.
Vím, že je to těžké, opravdu, ale…
Sáhl na mě! To je napadení.
- Najdu formulář… - Už ne!
To napadení nebylo. Víte, že ne.
- Cítíte bolest. - Ano!
Ne v ruce. Emocionální bolest.
- Co je to za šaška? - On četl knihu.
Bojíme se, že máte problémy, víte?
Vztahující se k vašemu zdraví.
Když se to pojme souhrnně, Harriet, společně s…
- Proboha, je mi 73. Kdy už mi dáte pokoj? - Máte doma moc věcí!
- Podle koho? - Sousedů.
Na tamtu si chci stěžovat taky.
Ta ženská je obří.
Do toho se pouštět nemůžeme.
Proč ne? Promluvte si o zdraví s ní.
Víte co? Něco vám povím…
- Co kdybychom tu vyklidili uličku, co? - Ne… To bych ne…
Líp by se mi odcházelo, kdybych věděl, že tu v případě nouze dokážete projít.
To dám sem.
Aha.
Takže vyřešeno?
Pardon, jen… Vlastně…
To musím vzít. To je… Jen rychle.
Haló?
To jsem já.
Jen volám, protože ti chci něco říct před dnešním večerem. Víš, Kerry je…
Promiň, teď mluvit nemůžu.
Ale obávám se, že to na ten koncert nestihnu.
Dobře.
To je škoda.
Jak to? Všechno v pořádku?
Trvá to nečekaně dlouho. Je to noční můra.
Fakt? Nic pozitivního?
MANDELA PO 27 LETECH PROPUŠTĚN
No, Mandela je na svobodě.
Pak jsem se naučil pilotovat letoun Cessna 172 Skyhawk,
který je jednomotorový a má pevná křídla.
V té době jsem zjistil, že trvá jen šest týdnů,
než se stanete licencovaným instruktorem potápění.
Proč jste to všechno dělal?
Prostě jsem vždycky měl hodně zájmů.
Už jsem zkrátka takový.
A jaký vlastně, Scotte? Kdo jste?
Asi sám poznáte, že mám hodně vrstev.
Jsem básník. Sochař.
Sochařím na úrovni národní kvalifikace, soudím sám.
- Já… - Ne, co jste udělal.
Kdo jste?
Ty projekty mi přijdou jako odvádění pozornosti.
Zajímá mě, od čeho potřebujete tu pozornost odvádět.
Možná sám od sebe?
Od sebe?
Abyste se sebou nemusel trávit čas. Být tím, kdo jste.
A kdo to je?
To mi řekněte vy.
Asi jsme se špatně domluvily.
- Ona zapomněla? - Ne.
Asi to je moje chyba. Měla jsem jí to připomenout.
Existují tři druhy lidí.
Hned si říkám, že jich bude víc.
Někteří jsou jako nabitá autobaterie, dá se na ně spolehnout.
Jiní jsou jako vybitá baterie a to nevadí, stačí se jim vyhnout.
Nejvíc nebezpeční jsou ti, co jsou jako napůl nabitá baterie,
protože v tobě vzbudí naději, věříš jim, ale oni tě v rozhodnou chvíli zklamou.
Skončíš ztracená v národním parku.
Jak mám poznat, jaký druh člověka kdo je?
Polož si otázku: „Šla bych s tebou do národního parku?“
Měl bys mít svůj podcast.
Ani s tím nezačínej. Mám toho moc.
Měl bys.
Jak pečuješ o pleť?
Čím si myješ obličej?
Ničím. Jen na něj nechám stéct šampon.
S tím peelingem to nepřežeňte.
Nechci ukazovat občanku, až si budu vyzvedávat léky.
V určitou chvíli je toho moc. Když člověk trpí příliš dlouho,
musíš s tím něco udělat.
Jo, ta terapie mi nejspíš prospěje.
Jasně. A Scottovi taky?
- Komu? - No…
- No jo. Scottovi taky. - Jo.
Každopádně děkuju za pozvání.
Jo. Nemáš zač.
Víš, potřebuju s tebou něco probrat.
Ahoj! Nikki!
Ahoj!
Kerry, má sestra Karen.
- Zdravím. - Dobrý večer.
Díky, žes přišla.
Ne, to je v pohodě. Čekám na to…
Mám očekávání.
Jsem plná očekávání.
Čekám na to a mám očekávání.
Jsem plná očekávání!
Vskutku.
- O co sakra šlo? - Moc se mi líbí můj kolega.
Výborně.
Myslela jsem, že to přejde, ale už je to měsíc.
- Stalo se něco? - Cože? Ne! Jistěže ne.
Ty jsi snad zklamaná?
- No, trošku jo. - Karen!
Byla by to zábava.
Poslední dobou mám drby jen od Stevie, a to hlavně o tom, kdo neumí číst.
Cítím se provinile.
Můžeš se dívat.
Jen ne ochutnávat.
Toho bych ale sežrala celýho.
Jasně. Teď mi vůbec nepomáháš.
Asi se mu líbím taky, tak mi to přijde nebezpečný.
Naráz si přijdu tak moc vdaná.
Snažila jsem se si ho znechutit. Je to fakt těžký.
Jo. Toho si jen tak neznechutíš.
Můžeme to zkusit naposled? Prosím?
Máme na to postupy a dnes jsme udělali, co se dalo.
Jenže ty formuláře ten problém nevyřeší.
- Že ne? - No jo.
Byrokracii nesnáší všichni, ale pracovala jsem bez ní
a věřte mi, pak člověku chybí.
A za chvíli musím v tomhle domě použít záchod,
což je hotová noční můra, tak…
Děkuju.
Chrissy, počkejte. Moment.
Tyhle případy jsou jako pohyblivý písek.
Musíte našlapovat rovnoměrně a lehce.
Když se do nich zanoříte, potopíte se.
- Aspoň ty popelnice? - Co?
Odneseme to, co víme, že nepotřebuje. Co vy na to?
- Dobře. - Do toho.
Tak jo.
- Kam jdete? - Formuláře na ven.
Bože.
Tak jo, lidi. Zatleskejte Kerrymu Howellovi.
Díky, že jste přišli.
Je to můj kamarád.
Takže začneme milostnou písničkou.
Má název
„Holka z kanclu“.
To jsi ty.
Když svět je chladný,
cestu najdu
ve tvém tichém šepotu.
Jako úsvit,
co noc zažene,
ty jsi to nejdokonalejší světlo pro srdce mé.
Potkal jsem ji u stolu.
Seklo jí to, vážně!
A já: „Co, holka? Myši řešili jsme rázně.“
Písk, písk! Všemu šéfuje.
Řídí prodej zostra, ale já jedu na pohodu.
Žádnej tlak, žádný drama. To vyzařovala.
Znáte to, královna.
Dokonalá manikúra, má švih…
Spíš je to kamarád mojí sestry.
Hlavu drží vzhůru, nestojí v ústraní.
Je to hustá šéfová.
Taková ona je, všemu šéfuje…
Harriet.
Zdravím. Dobrá zpráva.
Vyneseme vám popelnice.
- Komu? - Vám.
Z domu nic vzít nesmíte.
- To nedovolím. - Ne, u vjezdu, ne v domě.
- Dovolte. - Kam jdete?
- Kam… - Jen…
Harriet?
Co to…
Do prkýnka. Co to na nás zkouší?
Harriet, no tak!
Drahá, nikam se neposouváme.
Prosím vás! Já to chápu.
Nechcete nás tu, ale když nám nepomůžete, tak sem přijdou,
ty věci odnesou a nejspíš odvedou i vás.
Když jim ukážeme, že spolupracujete,
tak je můžu zadržet.
Můžete tady něco vybrat, cokoli, čeho byste se mohla vzdát?
Harriet, pero stačit nebude.
No tak. Něco významného.
Tímhle perem jsem Colinovi naposledy podepsala revers.
Dva týdny před koncem.
Odešel tak náhle.
Měl to za sebou rychle.
Neměli radost, ale tam bych ho umřít nenechala,
když mohl být tady se všemi svými věcmi okolo.
Aha. Takže jsou to jeho věci.
Dobře, tak jo. Jasně.
Jak je to dlouho, co zemřel?
- Osm let. - Osm let.
Jen pro jistotu. Není ještě…
Krematorium Golders Green.
Bůh mu žehnej.
- Byli jsme svoji 40 let. - Čtyřicet? Páni.
Všechno mi ho tu připomíná.
To pero si nechte.
Ale jestli vás napadá něco, co bych mohl odvézt,
tak vám pak můžu pomoct nechat si to důležité.
Ne. Vezměte si ho.
Až moc na těch věcech lpím.
- Jako by to byl on. Ale není. - Ne.
Je to jen pero.
Všichni vidí jen ty věci. Mě si nikdo nevšímá.
Vy ale ano.
Děkuju.
Ne, to… Já děkuju.
Neberte si to osobně, ano? Budou to jen malá vítězství,
tak si je musíte užívat.
Já vím. Jo. To budu.
Super! Našel jste mi ho.
Jsi nad světla zářivější. Židle tvá je trůn nejvyšší.
Otoč se a přivábíš mě. Svět zmizel, šlo to jak po másle.
- Už se ti znechutil? - Postupuje to dobře.
Nahrála jsem si to. Kdybych snad zapomněla.
Nedostanu tě z hlavy…
Haló? Scotte?
Co to děláš?
Proč vyhazuješ svoje projekty?
- Můj život je simulakrum. - Promiň, co to znamená?
Reprezentace něčeho, co nemá originál.
Tohle všechno je Scott, kterého jsem vytvořil z ničeho, protože…
jsem se bál.
Že v jádru není Scott, co by se mi líbil.
Teď čelím sám sobě.
SKVĚLÝ BANKÉŘ
Jsem teď jednoduše „Scott“.
Není to název té tvé řady tělové péče?
JEDNODUŠE SCOTT MÝDLO NA RUCE
Další simulakrum.
Teď jsem plně sám sebou.
A moje první slova jakožto mě jsou následující:
„Moje lásko, snad mě máš ráda.“
DAŇOVÁ SCOTT-BODA
Vidím, že jste ho zlomila.
Ano. To je dobře. Bude to teď snazší.
ZÁCHRANA ŽIVOTŮ V PRVNÍ LINII
Ahoj!
Čau.
Jak šla ta praxe?
Systém mě asi zlomil.
- Cože? Už? - Jo.
Bylo to jen půl dne a nemáš kvalifikaci.
Asi na to nemám, Nik. Zkrátka nejsem žádná Penny.
Ne.
Zatím ne, ale budeš.
- Myslíš? - Jo.
Nezamilovala jsem se jen tak do někoho.
- A ty? Jak ses měla? - Skvěle, parádně.
- Přesně to jsem potřebovala. - Jo? Byla dobrá?
Ne! Děs. Hrůza.
Nic horšího jsem ještě neviděla.
MYSLÍŠ NA MĚ NA MOJE NAROZENINY?
MANDELŮV ODKAZ
VÁŠ VÝSLEDEK!
JSTE DOBRÁ MANŽELKA!
Překlad titulků: Veronika Ageiwa