Късай.
Боже, супер са. Жестоко.
Идеята ни хрумна след имейла ти да ти купим точно тези маратонки.
- Благодаря. - Честит рожден ден, миличка.
Обичаме те.
- Ще ги пробвам. - Да, върви.
"Честит рожден ден от Джейсън".
Избрал съм си тази фраза и ще я ползвам цял живот.
Без изключения. Така човек си спестява часове мислене.
Хитро.
- Хайде, потеглям за Барнет. - Да, на практика си.
Нямам търпение. Писна ми от суха материя.
- Искам да помагам наистина. - Какъв е случаят?
Жена с вещомания.
След час разговор къщата й ще е опъната по конец.
Не си мисли, че всичко е поправимо.
Понякога подхождаш към света типично по мъжки.
Благодаря, много мило.
Къде е Вик? Щеше да учи Принцеса да шофира.
Сега ще му звънна.
- Ало? - "Виктор Рос Майстора",
първенец на Северен Лондон и Западен Есекс.
- С кого говоря? - Дорийн на телефона.
- И си каква? - Секретарката на Виктор.
Опитваме се да се свържем с Вик, Дорийн.
- Имате ли приложението ни? - Приложение? Не.
- Така е най-лесно за контакт. - Ясно, добре.
Изчакайте.
- Благодаря, Дорийн. - Какво става?
Какво ще кажете? Супер, нали?
- Дядо паркира. - Как се свърза с него?
- Аз изчаквам. - Чрез приложението.
- Естествено. - Невероятно.
Ето го.
Съвсем забравих.
Кери от офиса ще свири следобед.
Сигурно ще е тъпо, но мисля все пак да отида за подкрепа.
Добре, навит съм.
Няма ли да си зает с практиката?
Не, дотогава ще съм свършил.
Чудесно.
- Здрасти. - Ето го и него.
- Коя е тая Дорийн? - Секретарката ми.
Виж ти, и откога имаш секретарка?
Не помня точната дата, но защо не попиташ Дорийн?
- Не. - Хайде, да тръгваме.
Дядо, имаш ли време след урока да идем до един салон за красота?
С Кат сме на лицеви процедури.
- Може. Но Дорийн записва часове. - Благодаря.
- И аз се изстрелвам. - Виж какво…
Ако нещо стане и не успееш, не се безпокой.
Не, искам да дойда. Все говориш за Кери, ще се запозная с нея.
Ще видя как изглежда.
- Стискай ми палци, обичам те. - И аз, чао.
КЕРИ ХАУЪЛ В "БЕЛИЯТ ЛЪВ"
Хариет Джеймс, 73-годишна, страда от патологично събирателство.
Съседите се оплакват от хигиената и опасността от пожар.
За шести път я посещаваме, в началото сме.
Нямам търпение да започна. Удовлетворението от работата е голямо.
Да бе, направо ми идва да запея.
Прощавай, преди да влезем…
Приемам всякакви съвети, за да стана добър социален работник.
Ако ти предложат нещо за пиене, поискай кафе без мляко.
- И гледай водата да заври. - Ясно. Това няма да си го записвам.
Няма да стоим дълго.
- Бързам за "Спасители на първа линия". - Да, естествено.
Ти си страхотен професионалист.
Това е риалити за австралийските пожарникари.
Добре звучи.
Здравей, Хариет, пак съм аз - Криси.
- Водя и един колега. - Мъж? Не искам мъж.
И аз не искам, но какво да се прави.
Рие в ученето като къртица, свикнал е с дупки.
- Да се събуя ли, Хариет? - Не, недей.
- Така ли? - Да.
- Добре. - Влизаме. Благодаря.
- И аз идвам, Хариет, ако обичаш. - Не, благодаря.
ДОБРА СЪПРУГА ЛИ СИ?
ПОДДЪРЖАШ ЛИ ЧИСТОТА?
ПОНЯКОГА
ИМАШ ЛИ ЧУВСТВА КЪМ ДРУГ?
Ники.
- Добре ли си? - Да.
Чух, че юристите се отказват от Хондурас.
Да, съжалявам.
- Мислех, че е добра идея. - Не си знаела.
- Нещо ново за заложниците? - Чакаме посолството да отвори.
- Ясно. - Е, поне опитахме.
- Ботаническата градина обаче е чудесна. - Наистина.
- Ще дойдеш ли после? - Да, разбира се.
- Ще се видим там тогава. - Не бих пропуснала.
ДА
ВИЖ РЕЗУЛТАТА!
23% - ТИ СИ ЛОША СЪПРУГА!
Махна ли се?
Да.
Направо побесня!
Не бива да допускат такива на пътя.
Той беше на тротоара.
Не и накрая.
- Скокна, за да не го сгазиш. - И оцеля.
В края на краищата, това е най-важното.
САЛОН ЗА КРАСОТА
Кат още не е отговорила. Сигурно направо ще дойде.
- Добре, аз ще почакам тук. - В колата ли?
- Да. - Ще си правим пилинг и маникюр.
- Минимум два часа. - Ще почакам.
- Добре. Радиото ли ще си пуснеш? - Не.
- Имаш ли книга? - Не.
- Просто ще седиш, забил поглед напред ли? - Да.
Тъжен ли си?
- Нищо ми няма. - Как да се забавлявам, като ти висиш тук?
Имам мандарина в жабката. Ще я изям след 40 минути.
- Определено ще те разнообрази. - Да.
Миличка, само трябва да ми се подпишеш на плана за подкрепа.
- Не, отказвам. - Добре.
В такъв случай подпиши ето този формуляр,
за да потвърдиш, че отказваш.
А тук се подпиши, че сме говорили.
Добре.
Ето.
Много благодаря. Това копие е за теб.
- Благодаря. - Другото остава за мен.
Така, готови сме.
Е, приятен ден.
Прощавай, какво става?
Защо си тръгваме? Още нищо не сме направили.
Понеже тя не даде съгласие.
Не, но как да разрешим този проблем?
Ако не подпише още два пъти, ще предложим терапия, която тя ще откаже.
След като изчерпим тези варианти, описваме всичко, вадим психооценка
и съставяме нов план за подкрепа, който ще бъде подписан служебно.
Ясно.
Дали всичко това не са формуляри? Може преди да е било празно.
Виж, хайде да пробваме пак.
- Чел съм доста за вещоманията… - Нима, защо не каза?
- Оставям те тогава. - В основата винаги има някаква травма.
Ако разберем каква е, може да й помогнем.
А и тъкмо свикнах с миризмата. Ако си тръгнем, ще трябва да свиквам пак.
- Не. - Хариет.
Океанът не е моята стихия.
Мъртва зона е в културно отношение.
- Обаче сега ще прекосяваш пустинята? - Да, Атакама, на кон.
- Не си ли взе поука? - Напротив.
Провалих се с океана. Кое е противоположното?
Стига се опитва да прекосяваш това и онова!
- Няма да ми се напука сбруята, спокойно. - Стига!
Скот, спри се, не издържам вече.
Престани с твоите начинания. Писна ми!
Какви ги говориш? И това не е пътят към парка.
Не те водя в парка. Имам ново начинание за теб.
И мисля, че ако му се отдадеш напълно,
животът на хората около теб ще се подобри неимоверно.
Какво е?
Скот, какво те води на психотерапия?
Жена ми.
- Ехо? Ето я. - Няма да подпиша формулярите ви.
Да ги оставим настрана и просто…
да си поговорим.
Само двамата.
Виж, разбирам те.
Знам колко е трудно, наистина, но…
Докосна ме! Това е нападение.
- Ще дам формуляр… - Стига бумаги! Не съм те нападнал.
- Изпитваш болка. - Да.
Нямам предвид ръката. Емоционална болка.
- Кой е тоя тъпак? - Прочел е някаква книга.
Виж, опасяваме се, че имаш проблем.
И той се отразява на здравето ти.
Като вземем предвид и двете неща, заедно с още…
- Боже, на 73 години съм, казвай вече. - Трупаш вещи в дома си!
- Кой каза? - Съседка.
Ако е тая, и аз искам да се оплача от нея. Дебела е!
- За това нищо не мога да направя. - Защо, нали мислиш за здравето?
Слушай какво предлагам. Хайде да поразчистим малко.
- Да проправим пътека. - Недей…
Ще бъда далеч по-спокоен,
че при спешен случай ще можеш да излезеш лесно навън.
Ще сложа това тук.
Добре.
Приключихме ли?
Извинявам се, трябва да вдигна, ще бъда бърз.
- Ало? - Здрасти, аз съм.
Реших да звънна, за да ти кажа нещо, преди да видиш Кери.
Сега не мога да говоря, но се опасявам, че няма да успея да дойда.
А, добре.
Колко жалко.
- Наред ли е всичко? - Работата се проточи, пълен кошмар.
Нищо положително ли няма?
МАНДЕЛА НА СВОБОДА
Пуснали са Нелсън Мандела.
След това се научих да пилотирам "Чесна 172 Скайхоук",
едномоторен летателен апарат с фиксирано крило.
Междувременно открих, че отнема само шест седмици
да получиш лиценз за инструктор по гмуркане.
- И какво те кара да правиш всичко това? - Винаги съм имал много хобита.
- Такъв съм си. - И какъв си всъщност, Скот? Кой си ти?
Както е видно, аз съм какъв ли не.
Поет, скулптор.
Следвам стандартите и се оценявам сам.
Не те питам какво си правил, а кой си.
Тези занимания са за отклоняване на вниманието.
И се питам какво е това, от което искаш да се отдалечиш.
От самия себе си може би?
- От себе си? - За да избягаш от истинската си същност.
- И каква е тя? - Ти ми кажи.
Явно не сме се доразбрали.
- Забравила ли е? - Не.
Аз съм виновна, че не й пратих напомняне.
- Има три типа хора. - Според мен са доста повече.
Някои са като заредени акумулатори. Можеш да разчиташ на тях.
Други са като изтощени акумулатори. Решението е да ги отбягваш.
Най-опасни са полузаредените акумулатори,
защото те подмамват да им се довериш,
а после те предават.
И закъсваш в планините на Уелс.
И как да прецениш кой от кои е?
Задай си въпроса: "Бих ли отишла с теб в уелските планини?".
- Трябва да си направиш подкаст. - Стига, зает съм.
Сериозно ти казвам.
Как си с кожата?
С какво си миеш лицето?
С нищо, оставям шампоана да се стича.
Не прекалявайте с ексфолиацията.
Току-виж ми искат лична карта в аптеката.
В един момент вече не се търпи и трябва да се вземат мерки.
Да, мисля, че тази терапия ще ми се отрази чудесно.
- Ясно, а на Скот? - Какво?
Да, и за него ще е добре.
- Както и да е, благодаря, че ме покани. - Няма защо.
Всъщност исках да ти споделя нещо.
- Здрасти, Ники! - Здравей!
- Кери, това е сестра ми Карън. - Здравей.
- Благодаря, че дойде. - Моля, цялата тръпна.
Така де, тръпна в очакване.
Във всеки случай си е тръпка. И то голяма.
Наистина.
- Това пък какво беше? - Падам си по колегата.
Страхотно, няма що.
Мислех, че ще ми мине, но откара цял месец.
- Имало ли е нещо? - Какво? Не, разбира се.
- Да не си разочарована? - Малко.
Щеше да е интересно.
Напоследък научавам клюки само от Стиви - кои деца още не могат да четат.
Ужасно ми е гузно.
Не е проблем да четеш менюто, стига да не поръчваш.
- Но аз бих го изяла с парцалите. - Изобщо не ми помагаш.
Мисля, че и той ме харесва, опасно е.
Чувствам се адски омъжена.
Опитвам се да се отърся, но е изключително трудно.
Да, той е като магнит.
Нека пробваме още веднъж, моля те.
Следваме разписани правила, приключихме за днес.
Формулярите не решават проблема.
- Не е ли така? - Да, всички мразим бюрокрацията.
Но съм работила на места, където няма формуляри, и не е добре.
Вече ми се ходи до тоалетна, а тук не искам да си го причинявам.
Благодаря.
Криси, момент, чакай малко.
Тези случаи са като плаващи пясъци.
Разпределяш тежестта и стъпваш леко.
Иначе ще потънеш.
Да опразним кофите. Да изхвърлим поне това, което знаем, че не й е нужно.
- Добре. - Хайде.
- Къде тръгна? - За формуляри.
Майко мила.
Аплодисменти за Кери Хауъл.
- Благодаря, че дойдохте. - Той ми е приятел.
И така, ще започнем с една любовна песен.
Нарича се…
"Момичето от офиса".
Това си ти.
Когато светът се усеща студен,
пътя намирам
по нежния ти шепот до мен.
Като изгрева,
който разпръсква тъмата,
ти в сърцето ми си светлината.
Видях я на бюрото,
изглеждаше чудесно.
Рекох: "Как е? Покрай мишките се сдушихме лесно".
Цър-цър! Иначе е шефка.
"Продажби" ръководи, но аз не се натискам.
Драми не искам, нека се чувства като кралица.
Тая хубавица…
По-скоро е приятел на сестра ми.
Навирила глава, никога в калта.
Началничка е, все ни зори, обича и да командори…
Хариет.
Добра новина.
Ще опразним кофите.
- Чии кофи? - Твоите.
- Не давам да изнасяте нищо от къщи. - Те са навън, а не вътре.
- Ако обичаш. - Къде?
- Само да… - Къде… Хариет?
Какво…
Какво я прихвана пък сега?
Хариет, стига де! Вместо напред, движим назад.
Моля те, виж! Знам, че не искаш да идваме.
Но ако не отстъпиш, ще дойдат други и ще изринат всичко тук заедно с теб.
Ако обаче им покажем, че ни съдействаш, ще мога да ги възпра.
Сещаш ли се за нещо, което би приела да изхвърлиш?
Не може само химикалка. Хайде, нещо смислено.
С тази химикалка подписах отказа моят Колин да остане в болница.
Две седмици преди края.
Той си отиде толкова бързо! Болестта го отнесе.
Не бяха доволни, но не исках да умре там,
а тук, сред всичките си вещи.
Ясно, значи нещата са негови.
Логично.
- Той преди колко време почина? - Осем години.
Само да попитам, нали не е още…
- Беше кремиран. - Бог да го прости.
- Бяхме женени 40 години. - Четирийсет!
Всичко ми напомня за него.
Запази химикалката.
Но ако се сещаш за нещо излишно, което да отнеса,
ще си запазиш вещите, които са ти важни.
Не, вземи я.
Бях се вкопчила в предметите.
- Сякаш е самият той. Но не е той. - Не.
Просто химикалка.
Никой не вижда друго, освен купищата вещи. Никой не вижда мен.
За разлика от теб.
- Благодаря. - Няма за какво. Аз ти благодаря.
Не си го слагай на сърце. Научи се да се радваш на малките победи.
Да, права си, така и ще направя.
Мислех, че съм я загубила.
От лампа по-ярка, офисният трон ти е по мярка,
летвата е нависоко, но нека не бързаме, споко.
- Отърси ли се вече? - Да, успях.
Записах всичко, в случай че забравя.
Забита в ума ми…
Ехо, Скот?
Какво правиш?
Защо изхвърляш всичко?
- Животът ми е симулакрум. - Какво значи това?
Копие на нещо, което няма оригинал.
Всичко това е онзи Скот, когото създадох от нищото, защото…
Просто се страхувах, че няма да се харесам.
Но се погледнах в очите.
КАКЪВ БАНКЕР
И вече съм просто Скот.
Това не е ли името на козметиката ти за тяло?
ПРОСТО СКОТ
Част от симулакрума.
В мен вече няма преструвка.
И като самия себе си първо ще кажа следното:
"Любов моя, дано ме харесваш".
Успяла си да го пречупиш.
Това е добре, ще ти бъде по-леко.
СПАСИТЕЛИ НА ПЪРВА ЛИНИЯ
Ехо!
- Здрасти. - Как мина практиката?
- Май бях смачкан от системата. - Вече?
Минал е половин ден, още се обучаваш.
Не знам дали ставам за тая работа. Не съм като Пени.
Вярно, не си. Засега. Но ще станеш.
- Така ли мислиш? - Да. Не съм се влюбила в кого да е.
- А ти как прекара? - Страхотно.
- Точно от това имах нужда. - Биваше ли я?
Не, беше пълен ужас. По-голяма тъпотия не бях слушала.
МИСЛЕШЕ ЛИ ЗА МЕН НА РОЖДЕНИТЕ МИ ДНИ?
ЗАВЕТЪТ НА МАНДЕЛА
ВИЖ РЕЗУЛТАТА!
92% - ТИ СИ ДОБРА СЪПРУГА!
Превод на субтитрите Боряна Богданова