Джейсън.
Джейсън!
Буден ли си?
- Какво? - Не, аз…
Просто тръгвам.
Исках да те видя преди работа.
Защо? Постоянно ме виждаш.
- Вярно, оставям те да спиш. - Добре, заспивам.
Днес ще анализираме последните продажби.
Хондурас е скочил с 18%.
- Беше моя идея. - Това добре ли е?
Да, казах ти. Хората трудно се навиват да почиват там.
- Стават много убийства. - Супер значи.
Гадно е да тръгвам толкова рано за работа.
Липсват ми сутрините с вас.
Дали децата биха ставали час по-рано? Силно се съмнявам.
Откакто Кат се върна, е много важно да показваме сплотеност като семейство.
Това вече го обсъждахме. Нека не се тревожим предварително.
Добре.
Да хапнем пица довечера? Само четиримата. Обичаме пица.
- Това е постижимо. - Добре.
- Спи си сега. - Чао.
- Защо още гребеш? - Не мога да цъфна в Америка без мускули.
Трябва да изглеждам като преплавал океана.
- Ето. - Благодаря.
- Протеинов шейк и бъркани яйца на прах. - След 15 минути.
- Изминал съм само една миля. - Гребеш от часове!
Имаше силен насрещен вятър.
- Какъв вятър? - Там, където би трябвало да съм.
До Азорските острови.
- Но ти не си там, Скот. - Знам.
Но лъжата става по-поносима, ако съм преплавал океана дори на сухо.
Кой е?
Забравих да кажа на Надя да не идва, стой тук да не те види.
- Греби тихо. - Ехо?
Здравей, Надя, днес няма нужда да чистиш.
- Защо? Не се справям добре ли? - Тази седмица ще чистя аз.
Забавна си като Виктор Коклюшкин.
- Не го знам. - Комик е, осмива правителството.
Бог да го прости.
- Не е удобно заради Стиви. Болна е. - Моето картофче?
- Стиви… - Заразно е.
Не ме интересува, влизам. Стиви, ще ти направя ледена баня!
Тя спи. Прахосмукачката ще я събуди.
- Ще чистя с голи ръце. - Не, Надя, няма нужда.
Ще ти се обадим, като се оправи.
А надницата?
Да, ще ти я платя.
Добре.
Защо всички си лепят етикети по храната? Тахан!
Няма да го открадна. Че и с удивителни.
- Браво за Хондурас. - Благодаря.
- Не беше кой знае какво. - Напротив, там се трепят яко.
Описахме градовете като "оживени".
Явно в бранша е синоним на "опасни".
Честно казано, руините на маите са невероятни.
Значи си ходил?
Поправих стар джип в Мексико и прекосих Централна Америка.
- Велико. - Ще ти покажа.
Кой е този?
Чантико.
Осинових го като кутре в Белиз и дойде с мен.
- Не ти ли идва да го изпапкаш? - Определено.
И още как.
Така, това е… Дез ли беше?
Странно име, но нищо.
От "Борба с вредителите" е, явно имаме мишки.
Чудно защо. Може би понеже колежките все се тъпчат със сладкиши.
Без чиния.
- Жените обичат сладко. - Съсредоточи се върху мишките.
Какво е това?
Капан "Щрак-9Х". Мишката влиза, хапва си отрова…
И се разпльоква.
Не може ли просто да ги отнесете някъде? Да ги разквартирувате?
- По-евтино е да ги разпльокаме. - Да, има логика.
- Здрасти. - Как е?
- Ще дойдете ли на сбирката, г-н Рос? - Джейсън. Стига с това "г-н Рос".
И каква сбирка? Никой не ме е канил.
- В "Уотсап" групата е. - Спрях звука, наду ми главата, само пищи.
Другия път ще ти закачим покана на будката за вестници.
А и сигурно ще висиш вкъщи.
- Да следиш за подозрителни автомобили. - Много ясно.
Ела, ако искаш, но се облечи по-така и не носи картофена салата.
- Цяла година ли ще ме бъзикате? - Да, ако не се спреш.
"Теории и модели" днес, а?
Не, "Подходи и методи". "Теории и модели" беше във вторник.
- Реших, че е вторник. - Хапчетата не са ли по дни?
Качеството им не е каквото беше.
КАПАН ЗА МИШКИ "ЩРАК"
"Щрак-9Х" - най-смъртоносният капан на пазара.
Подмамва.
Щраква.
И унищожава.
"Щрак-9Х".
Чистачка ли трябва да стана, Скот?
Всичките ми дрехи са дизайнерски.
Дори за химическо не стават. Като се изцапат, направо се хвърлят.
- Какво правиш? - Мажа се за тен.
- За бога. - Уж слънцето ме е опърлило.
Докато се криех в мазето, поизбледнях.
Я чакай, това моят хидратиращ крем за тен ли е?
И си го мажеш по краката?
Струва 200 лири кутийката!
Дай си ми го!
И не смей да се мажеш с новия в банята, тъкмо го купих.
- Този новият ли е? - Не.
Връщай се тук!
Привет!
Как сме днес?
Принцесо?
- Да? Всичко е наред. - Така ли?
- Какво правихте? - Описала съм в социалните си мрежи.
- Виж там за по-бързо. - Ясно.
Хубаво, кой иска да ядем пица?
- Тайлър, избери си пица. - Аз ще вечерям у Барбара.
Боже, кажете му, че е абсурдно.
- Барбара. - Така се казва.
- Ти пък си Принцеса. - Престанете, ако обичате.
Няма ли си галено име?
- Не. - Примерно Бабс.
- Не. - Ужас.
В такъв случай, ще трябва да свикнем.
- Нелепо е. - Глупости, нелепо е "Бабс".
- И "Принцеса". - А ти? Вегетарианската изглежда супер.
Не, ще подреждаме квартирата на мама.
- Открила е страхотна складова комуна. - Какво е това?
Място за хора, които са арт,
а и за такива, които не са арт, но се развеждат.
- Целта е приобщаване. - Чудно.
- Трябва да тръгвам. - Добре.
- Приятно прекарване. - Чао.
Чао.
- Не им ли каза какво планираме? - Вече имаха уговорки.
- То така се почва! Ще я изпуснем. - Не те разбирам.
Тревожеше се, че Кат ще замине, сега пък - че остава.
Добре тогава.
Избери си пица.
- Какво сега? - Ще има сбирка в колежа, казах ти за нея.
- Така ли? - Отдавна е в календара.
- Сериозно? - Да.
Тръгвам, ще взема колелото.
- Няма да закъснявам, обичам те. - Добре.
- До скоро, скъпа. - Чао, обичам те, пази се.
СБИРКА В КОЛЕЖА
Невероятно!
- Г-н Рос. - Викайте ми Джейсън.
Какво става тук? Бях се настроил за голям купон.
Състезават се да редят пъзели.
Реденето на пъзели не е никакъв купон.
- Здрасти. - Ето.
- Не, не съм от охраната, просто… - Добре.
А какво е за теб купон?
Знам ли, да се развихриш, да пиеш, да танцуваш до откат,
да се сбиеш, да ядеш дюнер по път…
Пак казвам, не съм охрана, а студент.
Жилетката е, понеже съм с колело.
- Дори нямаш каска. - Каска!
Вашето поколение не е наред. Каски, профилактика, слънцезащита.
- Грижете се за себе си! - Както и да е. Да видя, момчета.
Супер, веселете се.
Хайде бе, хора! Да се разцепим. Кой иска шотове?
- Може. - Идвайте!
Шотове с пшенична трева, с джинджифил и куркума.
И наливна "Стела", благодаря.
Ето! Открих ъглово парченце.
Господи.
Хайде бе, да отидем някъде като хората!
- Исках да се прибера рано. - Дневникът може да почака.
А и за какво изобщо ти е дневник, ако няма за какво да благодариш в него?
Не пиша благодарности.
Записвам си как спя. И виждам ползи.
Не искам да обобщавам, но вие сте поколение от нарцисисти.
- Понеже се грижим за себе си ли? - Да, отвратително е.
Затова и не сте забавни - понеже считате тялото си за храм.
Не е храм, а кола под наем.
Ваше е за кратко, така че да натиснем газта.
Казвам ви, ще умрете самотни на 103 години.
С перфектна чревна флора.
- Време е очите ми да си починат. - Стига.
Дори най-готиният от вас през 90-те щеше да е смотаняк.
Доста мисля за чревната си флора.
- Хубаво, да идем някъде. - Ей това е приказка!
- Стоп на кофеина. - Ясно.
- Нали няма да пием еспресо мартини? - Абсурд.
- Събирам ви телефоните. - Ще вибрира да ми напомня да пия.
Щом си с мен, ще пиеш, и още как!
Почвам!
Нищо не е.
- Хайде, чао. - Чао.
Здрасти.
- Какво правиш тук? - Имам да довършвам някои неща за утре.
- А ти? - И аз.
- Ще се захващам. - Да, аз също.
Благодаря. За незабравимо прекарване подбирате добре първата кръчма.
Нищо префърцунено, без такса вход и кадифени въжета.
Незабравимо прекарване не значи лукс.
Важни са хората - да са много и равни.
Никога не преследвайте "готините".
- Мисията е изпълнена. - Гледайте.
- Защо пиеш така, сякаш ядеш стрида? - Защото е гадно.
Но първо трябва да достигнем прилично алкохолно опиянение.
Доверете ми се, после ще ми благодарите. Супер ще бъде.
Браво. На 20 и няколко това го гаврътвах на закуска.
Ще стане жестоко!
Това твое ли е?
Остави, Ники.
- Няма проблем. - Не.
КЕРИ ХАУЪЛ
Свириш в група.
Да.
Всъщност съм соло.
- Няма къде другаде да го разпечатам. - Значи затова си тук.
Знам, че не е редно в офиса.
Ще пазиш ли тайна?
ТРЕЗОР 47
През 90-те нямаше телефони с камери.
Не правехме поведение, а разпускахме.
Дансингът е над всичко. Или се раздаваш, или прекратяваш.
Влагаш всичко от себе си и не съдиш никого.
Като почне, ръцете горе.
Ей сега.
Готови…
Ей сегичка.
Още миг.
Точно така!
- Няма ли да видят, че си ги взела? - Не, ще ги скрия в шкафа си.
- Сутринта ще дойда рано и ще ги извадя. - Ясно.
Няма как да се отървеш от мишките, ако не премахнеш причината.
Една от причините не е ли, че някой прибира всички капани?
Възможно е, да. Но не е честно.
Всеки ден водят в офиса кучетата си, които се лижат и душат всичко.
А не се е случвало мишка да си навре муцуната в чатала ми.
Това си е животински расизъм.
- Какво правиш? - Не съм расист.
- Там има още един. - Добре.
- Откога искаш да си социален работник? - Дълга история.
И аз имам две "дълги истории" у дома.
Бях в приемно семейство. Само не накланяй съчувствено глава.
Да, права си.
Нямах много приятели и се пристрастих към конете.
Имаш предвид някаква дрога ли?
- Не, коне. - Истински коне, ясно.
Имаше една социална работничка, която ме взе под крилото си.
Откри вратичка да ходя на езда.
Водеше ме всяка събота с богаташчетата. С простичкия ми анцуг.
- Бях любимка на конете. - Сигурно.
Един ден служителка ми даде плик, който да предам на социалната работничка.
И аз го отворих.
Оказа се сметка. За нея.
Не било вратичка.
Плащала си.
Цели две години.
- Виж ти. И какво й каза? - Нищо.
Тя също си мълчеше. Просто продължихме да ходим.
- И аз бих искала да помагам. - Социалната работничка…
- Случайно да се казваше Пени? - Не, Кали.
- Коя е Пени? - Не, просто… Имали сме и Кали.
Но стига приказки, ставай да си вземем еспресо мартини.
- Виж, ето я! - Май е гладна.
Пробвай халумито на Джанет със сладкия чили сос на Дан.
Добре.
Кажи сега…
- Какво става? Наред ли е всичко? - Защо питаш?
Посред нощ наблюдаваме мишките в офиса, а чантата ти е пълна с капани.
Просто обичам мишки.
Все някой трябва да ги защитава.
Представа си нямат какъв е светът,
само си търчат невинно и си живеят живота.
Не виждат опасността.
Имат се за големи, понеже са си боядисали косата.
Май не става дума само за мишките.
Биологичната майка на децата ни се върна,
което тревожи единствено мен.
Сигурно се чувстваш неразбрана.
- Все ми се въртят гадости в главата. - Едва ли е чак така.
- Снощи сънувах, че я прегазвам. - Ясно.
Не се смей. На добър човек това не би му хрумнало дори насън.
Знам я аз каква е.
Кара те да се влюбиш в нея, идва й в повече, паникьосва се и бяга.
Но май само аз усещам, че не е читава.
Дали не би отишла на почивка? Примерно в Хондурас?
- Може да посети доста оживени градове. - "Оживени градове".
Всъщност би било по-добре,
ако можеше да съм малко по-различен човек.
Много ниско мнение имаш за себе си.
Нямам представа, аз съм си аз.
Назови свое хубаво качество.
- Стига, Кери. - Хайде де, кажи.
Умея да преценявам точно колко паста да сложа, като готвя.
Ето, това е добро начало.
Защото хората, които не те познават, виждат в теб…
чудесен човек.
Дояде ми се десерт.
Пат май имаше тирамису.
- О, не. - Какво има?
Забравили сме един.
О, не.
- Дали е… - Не знам.
- Да видя ли… - Да.
Май се е разпльокала.
Знаеш ли, всъщност беше много забавно.
Още е едва 23,15 ч., да отидем някъде.
- Уморена съм. - Да хапнем дюнери.
Да завършим вечерта подобаващо.
Така осъзнаваш разни истини за себе си. Дюнерът си е психотерапия.
- Нашите ми плащат за истинска. - Сериозно?
Телефоните ли? Добре.
- Ето. - Мерси, г-н Рос.
- Тичайте вкъщи. - Лека нощ.
- Какво има, проблем ли? - Не, всичко е наред.
Хората се разсейват не само с телефони.
Защо толкова искаше да купонясваш?
Тук сме, за да почетем Мишока.
Приятел, колега…
Баща.
Мишока винаги ни посрещаше с усмивка и шега.
Беше от онези мишки, които…
Извинявай, но ако е бил свестен, става още по-тъжно.
Ясно.
- Всъщност Мишока не беше стока. - Така ли?
Като отидехме на парти, все изтъкваше, че е купил скъпото вино.
И казваше: "Да пийнем от моето вино, много е хубаво".
Хайде стига. Приятели сме, никой не те е карал да се изръсиш.
Именно! Освен това по събития мъкнеше отрочето.
Не върви да му го кажеш, само че атмосферата се променя.
Майната му тогава.
- Добре ли си? - Да.
Просто…
Стараеш се, но една минута разсейване
може да има необратими последици.
- Извинявай. - Нищо.
- Трябва да… - Да, добре. Ники?
Ако искаш да дойдеш.
Разбира се.
- Наистина ли? - Да, благодаря.
Супер.
ДЮНЕРИ
- Просто е цъфнала у вас? - Да.
И виж какво, разбирам, че е трудно,
само че Ники вече е в тотална паника.
А трябва да им позволи да дишат.
Не може да ги следи с поглед всяка секунда
и да очаква взрив като в китайска фабрика за фойерверки.
На всичкото отгоре, баджанакът ми плава с лодка в океана.
Изникнала майка, разстроена съпруга и баджанак мореплавател. Мъка!
Много ясно, че Принцеса ще иска да общува с родната си майка.
Както и да е, под голям стрес съм.
И не знам какво да правя.
Примерно да спреш да се жалваш, сякаш ти си най-зле.
Нали осъзнаваш колко страда Ники? До нея ли си?
- Непрестанно. - Нима? Май си в дюнерджийница посред нощ.
Ако на сцената имаше втори баща,
едва ли щеше да ми обясняваш как любовта е над всичко.
Щеше да тръгнеш с рогата напред.
Изревнувах, когато Принцеса си окачи плакат на Хари Стайлс.
Паникьосах се и си купих кадифено сако.
На 18-ия й рожден ден ще го биеш на канадска върху масата с подаръци.
Най-добре се подготви за момента,
когато Принцеса залитне по татуирания си баща, бачкащ в кафене,
понеже я черпи с лате.
Ето това е.
Магията на дюнерджийницата.
Дори ти помъдря тук.
- Май трябва да идваме всяка седмица. - Не.
- Не ме разбра. - Ще стане Кали от теб.
Някой ден, със сигурност.
Приятел!
Случайно да правите пици?
Събуди се.
- Колко е часът? - Шест и половина.
Изпускаш пицата за закуска.
Пълен абсурд.
МОМИЧЕТО ОТ ОФИСА
Превод на субтитрите Боряна Богданова