Žiauriai keista.
- Jis buvo čia. - Kaip jis atrodė?
Kaip morkų pyragas.
- Su grietinėle ar… - Ne.
Kokios spalvos glaistas?
Suradęs bet kokį morkų pyragą, parodyk man, gerai?
Jis buvo čia.
Ne, nežinau, kas galėjo…
Labas.
Tu jos neprovokuok.
Ką? Nieko panašaus.
Ką? Ar ji man nebeatleis?
Žinau,
nepasakiau, kad radau jos mamą,
žinau, negerai, bet, rimtai, negi tai baisus nusikaltimas?
Jei Hitleris yra čia, o Amal Klūni – čia. Kur aš?
Rodyk.
Rimtai? Žemiau Elen?
Gerai, praslenkam Lansą Armstrongą.
Taip.
Čia princas Endriu. Ne. Rimtai?
Keitlin Kroket?
- Taip. - Rimtai?
Blogiau nei toji Keitlin…
Ne, atsiprašau, tu juokauji.
Tiesiog duok tam laiko.
Ir, beje, ateičiai.
Kitą sykį, kai slapčia ką nors seksi,
neleisk jiems tavo telefonu daryti asmenukių.
Kartoju, Džeisai, aš nežinojau, kad ji tai darė.
Kaip galėjai nežinoti? Liaukis, Niki.
Nes nežiūrinėju nuolatos savo nuotraukų.
Man ne 23-eji.
Nufotografuoju ir nebežiūriu į jas kaip suaugusi…
Ar jums būtina eiti kartu?
- Taip. - Taip,
pažadėjome Nojui kartu būti visuose susitikimuose.
Kaip aš susipažinsiu su savo mama pramogų parke, kai jūs būsit šalia?
Ir kodėl iš viso viską sprendžiate jūs?
Nes mes – suaugusieji,
- o tu – vaikas. - Taip.
Be to, pramogų parke bus smagu Džeisonui prieš pirmąją dieną koledže.
Taip.
Klausyk, po kelių mėnesių, jei viskas eisis gerai,
galėsite pabūti ir dviese. Pažadu.
- Pažadi? - Taip.
Iš kur man žinoti, kad vėl nemeluoji?
- Kartoju, linkėjau tau gero. - Gero.
Ir aš atsiprašau.
Ne! Kai buvom maži ir nuolat keitėsi globėjai,
visi melavo, kad mane apsaugotų. Sakydavo: „Nuo šiol viskas bus gerai.
Tai tikrai bus paskutiniai namai.“
Skaudžiausius dalykus man sakė tie, kurie linkėjo man gero.
Aš atsiprašau. Nuoširdžiai.
Gerai, klausykite.
Nuo šiol visi kartu bendrausime
- sąžiningai ir su pasitikėjimu. Taip? - Taip.
Tu apsimeti ieškantis
morkų pyragą, kurį pats suvalgei prieš tris dienas.
- Tylėk. - Vienu prisėdimu.
O dėžutę išmetė į šiukšliadėžę gatvėje.
Mes jo ieškojome 20 minučių.
„Kokios spalvos glaistas?“
Smagu, tiesa?
Mes dviese.
Visas devynias savaites.
Kol tėtis perirkluos Atlantą.
Akivaizdu, jam tai labai svarbu, bet…
Gal paskambinkime jam? Į valtį.
Taip!
Gerai. Štai.
Matai?
Labas.
- Labas. - Labas, tėti.
- Labas. - Kaip sekasi?
Ar ten ramu?
Ne, triukšmingiausias laivų maršrutas pasaulyje.
Aš… Tankeris.
Atsiprašau, turiu papūsti.
Vajė…
Signalinės raketos baigėsi, dėl ko šiek tiek neramu.
Tu plauki vos dvi savaites.
Taip, žinau, mane…
iš proto varo vienas kiras. Nieko baisaus. Jis, regis, atstojo.
Ji klausia, ar matai Laisvės statulą?
Manau, gal derėtų filtruoti klausimus prieš skambinant.
Mano palydovinio telefono baterija ribota.
Styve, gal eik ruoštis vakarėliui?
Nagi.
Aš tave myliu, dukrele. Darau tai dėl tavęs, nepamiršk!
Kiek laiko tai truks?
Aš čia apsikrovusi pareigomis.
Kokiomis, mano meile?
Styve.
Atleisk, atrodo, nutrūkai. Išgirdau tik „Styve“.
Gal gali paprašyti draugių pagalbos?
Aš neturiu draugių.
Kitos mamos manęs nemėgsta, nes mano veidas pernelyg simetriškas.
Kalbėjom apie tai. Gal gali paskubėti?
Aš stengiuos kiek galiu.
Ir nesakyk Styvei, kad darai tai dėl jos.
Nes jei mirsi, ji jausis kalta visą gyvenimą.
Gerai, supratau.
Jis grįžo. Vėl tas kiras.
Štiš!
- Skotai, trūkčioji. - Tai ne tavo daiktai!
- Turi visą dangų! - Ką…
Lauk!
Lauk nuo mano valties!
Vikas Rosas, meistras. Atsiprašau, kad pirmą dieną darbe vėluoju.
Atvykote 5 min. anksčiau.
Varva čiaupas, taip?
Jūs palikote veikiantį variklį.
Padaryta. Už darbą nieko. Už tarpinę – 25 pensai.
Galima pavedimu. Geros dienos.
Ačiū!
Niki, manau, radau būdą, jei pavyks,
kaip du kartus važiuoti „Faraono Siaubu“.
Puiku. Ar tau trūksta siaubo mūsų gyvenime?
Tau patiks, pamatysi.
Viskas gerai? Taip?
Kaip manai, keista, kad jis nerodo susidomėjimo Kat?
Manau, jam viskas gerai. Jis tvarkosi taip, kaip išmano.
Turiu mažytę viltį, kad jis liks tokiu keistuoliu
ir niekada nesukurs santykių, todėl gyvens su mumis amžinai.
- Labai maža viltis. - Tikrai?
Tokia maža, jog net neverta apie ją kalbėti.
Žinoma.
- Ji vėluoja. - Tik dešimčia minučių, lėlyte.
- Liaukis, nebūk jai griežta? - Aš ja nepasitikiu.
Leisk Princesei pačiai viską suprasti.
Ją reikia pasaugoti.
Džeisai, ji nėra tokia drąsi, koks yra jos makiažas.
Klausyk, jei šiandien imsi nerimauti,
- padaryk štai ką. - Gerai.
Giliai įkvėpk, nusiramink
ir išgerk didelį gurkšnį vandens, gerai?
Viskas bus gerai. Pažadu tau.
- Sveiki! - Štai ir ji. Eime.
Labas, Princese.
Dešimčia minučių vėliau, su kava rankoje.
- O Dieve, kokie plaukai. - Labas. Taip.
- Sveiki. Atleiskit už vėlavimą. - Ne.
Nieko tokio. Nesijaudink.
Norėjau kai ką nupirkti į traukinį.
Atsidėkodama už tai, kad pakvietėte mane į savo šeimą.
Puiku vėl būti mama.
- Labai malonu. - Kaip miela.
Eime? Taip, judam.
Eime, traukinys išvyksta po penkių minučių.
- Sveiki. - Sveiki.
Prašom.
- Čia šeimos bilietas. - Taip.
O jūs trys suaugusieji.
- Taip. Atsiprašome. - Taip.
Kaip garsiai.
Atleiskite, mes abu esame teisėti šių dviejų vaikų tėvai.
- Sveiki. - Sveiki.
O ši moteris,
taip, Kat, su kuria neseniai susipažinom,
yra jų biologinė mama.
Taigi, mes kartu. Mes šeima, juk taip? Taip.
Ar suprantam, kaip tai atrodo? Ne, nesuprantam.
Ar tai sukels problemų ateityje?
Beveik garantuotai.
Bet mes kartu, suprantat?
- Eikite. - Gerai, labai ačiū.
Ačiū. Geros dienos. Viso.
Nuo ko norit pradėti? Mes čia. Jei norit pasisupti…
Negalima palikti Princesės vienos su Kat.
Gali su jomis važiuot kalneliais?
Aš negaliu, nes man galva svaigsta,
o tablečių nuo svaigimo jau prisigėriau traukinyje.
Gerai. Taip, pasivažinėsiu,
bet Taileris nori su manim apie kažką pakalbėti.
Gerai, bet paskui iškart ateik manęs gelbėti.
Gerai. Gal eime su mumis? Nieko joms nenutiks.
Džeisai, tu jos nepažįsti. Ji – blogas pavyzdys.
Paliksim jas vienas, o jos išlėks bankų plėšti,
narkotikais svaigintis.
- Čia tik žodžiai iš dainos, Niki. - Nereiškia, kad to nebus, Džeisai.
- Labas. - Mes su mama išmėginsime „Siutą“.
Taip, ne, aš už.
- Tikrai? - Taip.
- Tau galva svaigsta lipant iš vonios… - Ne, viskas gerai.
Tam ruošiausi laipiodama iš tų vonių.
Gerai. Eime į „Siutą“.
- Neabejoji? - Nea.
Kiek jau ten to judėjimo?
- Labas. - Labas. Atvedžiau.
Jai kažko niežti galvą, gal pasigavo utėlių.
Ne, ji jau užėjo.
Kaip tu? Kaip laikaisi?
Kol Skoto nėra? Mes visi galvojom apie tave.
Taip, ne, viskas gerai. Ačiū.
Taip, ateisiu 14.00 val.
Jis daro nepaprastą dalyką.
Labai svarbu plėsti žmonių sąmoningumą dėl klimato kaitos.
Įdomu, ar dar yra kas apie tai negirdėjęs, bet tiek to.
Gal norėtum užeiti?
Kvieti mane į vidų?
Taip. Jei nori.
Aš nežinojau, kad tėvai gali likti.
Taip, gali. Užeik.
O Dieve.
Linksma buvo.
Taip!
Mums vienoms nieko nenutiks.
Gali nueiti išgert arbatos ar ko.
- Ką? Ir praleist tai? - Eime.
Eilė trumpa, varom dar sykį.
- Taip. - Taip?
Taip, ne, taip irgi galima.
O gal čia yra gyvūnėlių glostymo sodas? Arba informacijos kioskas?
Štai, bičiuli. Prisėskim čia.
Štai taip.
Tai kokios problemos? Ar dėl mamos?
Nes jei tau kyla jausmai, visada gali pakalbėti su mumis.
Nekyla. Žinau, kad turėtų, bet aš nė neprisimenu jos. Ar tai normalu?
Žinoma, bičiuli, normalu.
- Tai kas tada? - Dėl mergaitės.
Gerai.
Jos draugė man pasakė, kad aš jai patinku, ir ji man pati parašė.
O aš nežinau, ką jai atsakyti.
O ji tau patinka?
Taip, bet aš sumelavau. Nesu turėjęs merginos.
Kaip tai? O kaip ta Anastasija?
- Bejoncės šokėja. - Aš ją išsigalvojau.
Tikrai?
Še tau kad nori.
Bet atrodo, kad tu jai patinki, bičiuli.
- Taip. - Taip.
Mergaitėms patinka mieli berniukai dėl to, kad jūsų karta prisidirbo.
Labai prašom. Taip.
Galiu padaryti arbatos pertraukėlę?
Žinoma. Jūs jau labai ilgai dirbate.
Ačiū. Atsiprašau už delsimą.
Kokia kieta tatuiruotė.
- Atsiloškite. - Ačiū.
Atsiprašau. Kas ją tau darė?
Neprisimenu. Palauk.
Jis ištatuiravo savo vardą tuo pat metu.
- Tikrai? - Ne, nepasieksiu.
Galim važiuoti pas jį, jei nori.
O Dieve. Taip.
Gal…
Kaip visi laikomės? Gerai?
Gerai?
- Viskas gerai. - Sėskitės.
- Prašau. - Taip, atsiprašau.
O Dieve.
Ką moterys mėgsta?
Klausiau kai kokių tinklalaidžių ir pradėjau sąrašą.
Tikrai? Ką ten užsirašei?
„Mažus šunis.“
- „Sausą šampūną.“ - Taip, tiesa.
„Prašo meniu be gliuteno.“
Bičiuli, palūkėk, nes moterims tikrai nepatinka,
kai jas studijuoja lyg ateives.
Nereikia tų sąrašų. Aišku?
Ką ji tau parašė? Pažiūrėkim.
„Barbara“?
Jos vardas Barbara?
- Taip. - Kiek jai metų?
Ji mano vienmetė.
Nieko sau.
Pažiūrėkime, ką ji parašė.
LABAS
„Labas“. Kodėl joms būtina žaisti tuos proto žaidimus?
Ką man atsakyti? Išmokyk mane būt tokiu juokingu kaip tu.
Nekvailiok, Taileri. To išmokyt neįmanoma.
Tu vienas šmaikščiausių žmonių pasaulyje.
Taip, kartais mėgstu pažvelgt į gyvenimą ironiškai, iš šono.
Bet čia svarbu balso tonas,
o tai sunku perteikti žinutėse.
Klausyk, bičiuli.
Vyrai daro vieną rimtą klaidą, žinok.
Vos tik pamato, kad patinka moteriai,
ima stengtis būti kažkuo kitu.
Tiesiog būk savimi, bičiuli. Girdi?
Jei suabejoji, paklausk savęs: „Ką darytų Taileris?“
Gerai.
Niki, regis, labai linksma.
Turbūt labai sunku žinoti, kad jis toli, vienui vienas.
Jūs jo nepažįstate. Su juo sunkiau, kai jis šalia.
Kodėl mes anksčiau nesimatėme?
Nes paprastai sėdžiu mašinoje ir skaitau knygą.
Kaip gera.
O Dieve.
Man reikia į tualetą.
Ten yra. Mes pabūsim.
Ne, nenoriu ardyti komandos.
- Praeis. - Gerai.
Viskas praeis.
Ar pagalvojai, kokie bus tavo planai?
Žinojai, kad saulės šviesa iki Žemės sklinda septynias minutes?
Jei saulė susprogtų, septynias minutes nieko nežinotume.
Galbūt gyvename paskutines minutes, Niki. Ir niekas nieko nežinos.
Todėl aš gyvenu kaip einasi.
Tiesiog jai prireikė daug laiko, kol ji apsiprato,
todėl norėčiau žinoti, ar galime…
Ne taip jau ji apsiprato, antraip nebūtų manęs ieškojusi.
Žinau, Taileriui teks paaugti, kad atstatytumėme ryšį,
bet Princesė jau gali spręst pati.
- Ir ji nori, kad grįžčiau į jos gyvenimą… - Taip.
Tave troškina šiandien.
Eime į „Atpildą“.
Gerai.
Gal norėtum pailsėti?
Ne! Man patinka.
Man patinka, kai pilvą kabina.
Taip, eime.
Taip, puikus jausmas.
Gal kuri norit į tualetą?
Ne? Gerai.
Atleiskite, bet būtų geriau, jei naudotumėtės tualetu apačioje.
Vamzdžiai po kriaukle aidėjo taip,
lyg jūsų duše būtų nukritęs slėgis.
Papildomai mokėti nereikės, suteiksiu garantiją.
Jei jis nukris per 25 metus, grįšiu sutaisyti.
Jei dar gyvas būsiu.
KAIP GYVENI?
Kaip sekasi?
KĄ TU?
Nežinau, ką rašyti.
- Gerai. - Taip?
- Parašiau. - Ir ką gi? „Labas“.
LABAS
Tobula, bičiuli. Siųsk. Nagi, pirmyn.
- Aš bijau. - Žinau, bičiuli. Būk drąsus.
- Nagi, kvėpuok. - Gerai.
- Nagi. - Išsiųsta.
- O Dieve. - Gerai, puiku.
- Nieko sau. - Galvą palenk tarp kelių.
- O Dieve. - Štai taip. Kvėpuok giliai.
- Baisu, tiesa? - Taip, bičiuli. Kiekvieną kartą.
Viskas. Gerai, eime pasisupti.
- O Dieve. - Ką?
- Ji atsakė. - Ji atsakė?
Ji atsakė!
- Nagi, bičiuli. Taip! Fantastiška. - Taip!
- Dieve mano. - Na ir puiku. Eime.
Bet aš noriu parašyti dar.
Tikrai?
Gerai, Romeo. Ką rašysi?
Taip, todėl skambinam jam kasdien, kad Styvė girdėtų jo balsą.
Nuostabu.
Tavo veidas toks simetriškas.
Ačiū.
Ją reikia priimti į knygų klubą.
Susitinkam kavinėje ir apsimetam, kad kalbam apie neskaitytą knygą,
bet iš tiesų apšnekinėjame žmones žaidimų aikštelėje.
Labai norėčiau.
- Šiaip jau, turiu minčių. - Koks tavo numeris?
Pridėsiu tave prie tėvų grupės.
Ne. Aš jau esu joje, atrodo.
Ne, kalbu apie tikrą grupę.
Mamyte, man nuobodu.
Galim jau eiti?
Gali palaukti kelias minutėles? Labai prašau. Eik.
O Dieve. O Dieve!
Čia ledams.
- Ačiū. - Ačiū.
Paimsiu servetėlių.
Viskas gerai?
Taip.
Ne, jokiu būdu.
Įpyliau tau vandens.
Ačiū.
Jas galima gert tik po keturias per dieną.
Taip, bet šiandien nėra įprasta diena, Džeisai.
Negaliu palikti jų vienų.
Mums teks ja pasitikėti, manau, Niki.
Kalbi apie tai, jog į mūsų gyvenimą ateina žmogus,
kurio mes nepažįstame,
kuris gali turėti įvairiausių problemų, ir mes nežinom, kuo tai baigsis.
Paskutinį kartą mums pavyko. Tiesa?
Baisiausia buvo leistis žemyn.
Ji stengiasi, Niki.
Tiesiog jos pastangos nepanašios į mūsų, štai ir viskas.
Žinai,
tokiom minutėm gailiuosi, kad pakeičiau tave,
ir tu tapai įvairiapusiškesnis.
Nes man tai atsirūgsta.
Buvo linksma.
Viskas, mūsų traukinys greit išvyksta.
Nagi, pasiimkime daiktus.
Nagi, eime.
Ar viskas gerai?
Taip.
Klausyk, pažadu, galėsite abi pabūti vienos,
bet, Princese, tai turi būti tinkamas laikas.
Kai matysime, jog esi tam pasiruošusi. Taip?
Taip.
Nori, išmesiu popierėlį?
Ne, aš pati.
Gerai.
Minutę. Be nuotraukos juk negalima.
- Greičiau. Paskubėkime. - …pirmos platformos.
Bilietus, greičiau.
- …pirmos platformos. - Viskas, eime.
- Greičiau, princese. - Aš skubu.
Eik, bičiuli. Štai taip.
Neveikia.
- Ką? - Neveikia.
- Traukinys… - Ne, Džeisonai. Taileri.
- Nepalikit manęs! - Traukinys išvažiuoja!
- Nepalikit! Jis neveikia! - Paskubėk, prašau!
Puiku. Fantastiška.
Taip, absoliučiai…
Važiuok.
Negaliu…
Pažiūrėkim į tavo bilietą.
Taip. Čia ne bilietas.
Tai tavo zoologijos sodo kortelė.
Taip.
Man dar galva nepraėjo.
- Štai. Taip. - Radai? Gerai.
Štai taip.
Galėjom tiesiog atsisėsti kitame vagone.
Kitas traukinys tik po valandos.
Prašom bilietus.
- Jie sakė… - Ką?
- …kad atvažiuos kitu. - Gerai.
- Ar tu… - Ar…
- Atleisk. Ne, kalbėk tu. Sakyk. - Nesvarbu. Sakyk.
- Tikrai? Ne, tiek to. - Taip. Sakyk.
- Gerai. - Prašom bilietus.
Šie pirmoje klasėje negalioja.
Čia yra pirma klasė.
Jūs čia sėdėti negalite.
Jums teks sumokėti baudą.
Ką ji sako?
Šakira?
- Ką? - Šakira,
Dua Lipa. Santana.
Aguilera con Paco Rabanne.
Lin-Manuel Miranda, sí?
- Eva Longoria, Eva, sí. - Eva Longoria, sí.
Linksma.
- O Dieve. - Kas?
- Jis grįžta. Bėgam. - Ne.
- Greičiau, varom. - Likite vietoje!
Palaukite, ei!
Atleiskite.
Žinau, kad jūs ne ispanės.
VIKAS ROSAS MEISTRAS
JŪSŲ PASLAUGOS ĮVERTINTOS 5 ŽVAIGŽDUTĖMIS
MAČIAU ŠIANDIEN MIELĄ ŠUNIUKĄ DIEVINU ŠUNIUKUS!
IR SAUSĄ ŠAMPŪNĄ AŠ IRGI!
Išvertė Egidija Namavičė