Nikki! Chceš odvoz, nebo ne?
Pardon.
Tak, to nejnutnější. Mrkneme se. Kartáček, opalovací krém, kalhotky,
šampon a...
tohle.
Ale ne. Díky. Jsem šťastně vdaná.
Panebože. Fakt moc díky, holky.
- Není zač. - Jo!
Ale ne. Jsem tak propocená.
Na, to je po Cheryl. Nesměla letět. Je na seznamu. Je taková radikální.
„Dlouhonohá Chezza.“
Měří 190. Můžeš spát v jejím pokoji. Je zaplacený. Ale budeš tam se Shell.
Shell, dobrý?
Tak jo. Musíš se trošku sebrat, jo?
Je to i naše rozlučka.
Hele, nechceš si s náma večer vyrazit?
- Ne. Na obrážení klubů už jsem stará. - Ale nejsi.
Vypadám jako něčí odvoz.
Ne.
Prostě si musím něco zařídit.
Dobře.
Honem. Vstávej.
Už dala vědět?
Ne, ale až dá, tak ti to řeknu, jo?
Vstaň. Musíš si zopakovat tu fyziku na pondělí.
Je to marný. Nic nevím.
Víš toho víc, než tušíš. Podíváme se, jak na tom jsi. Pojď.
Tak jo.
Spočítala jsem, že když pojedu autem rychlostí 48 km/h...
- Ano. - ...a srazím se s autem,
- co jede 32 km/h... - Jo.
...tak se té zkoušce vyhnu.
Měli bychom to zvážit.
- To bude náš plán B? Jo? - Jo.
No tak, vstávej.
Princezno.
Dobrý den.
- Hola. - Hola.
Je to tady?
- Je to ono? - Kavárna, jídlo.
Ano, já vím. Je to ta adresa?
Jídlo.
Dobře.
Gracias.
Hele, co je tohle?
Dopis. Panebože. Možná toho vím víc, než tuším.
Nic z toho, co ti zadali, jsi neodevzdala, Princezno.
Ne, jen buduju očekávání. Aby se víc těšili, víš?
Angličtina, dějepis a výtvarka, to všechno na pondělí.
Byla jsem rozptýlená.
Proč jsi to nechala zajít tak daleko?
Upřímně? Naprosto upřímně?
Nebyli jste na mě dost přísní.
Jo. Tak dobře.
Zruš si plány na víkend. Jasný?
TA ADRESA JE ŠPATNÁ. JE TO JEN KAVÁRNA
Jste v pořádku? Vypadáte rozrušeně.
- Chcete menu v angličtině? - Ne, díky.
Doporučila byste mi ty kalamáry?
- Máte je ráda? - Ano.
Tak ne.
Tak dobře.
Funguje to tu tak, že když si dám sangrii, dostanu jídlo zdarma?
- Jo. - Jo?
Jméno? Otevřu účet.
Cheryl. Chezza.
- No ano. - Jo.
A vy?
Já jsem Kat.
Takže, svolali jsme tuto nouzovou komisi,
protože Princezna musí do pondělí odevzdat tři úlohy,
na kterých ani nezačala pracovat.
Stačí nám, když projdeme,
protože Princezna si pak zlepší známky na zkoušce,
což se stane, protože se bude učit celý víkend.
To bude mít na starosti Tyler. Má připravené studijní kartičky.
Běž, synku.
Tak. Tati, ty máš rád dějiny.
Takže tě poprosím o 5 000 slov
na téma vstupu USA do druhé světové války.
Jo, to je něco pro mě. Už roky píšu o Němcích.
- Eseje? - Eseje, dopisy, pojednání.
Dobře. Jo, až to dopíšeš, raději to zkontroluju.
Johne, výtvarka.
Vím, že máš rád akvarely,
ale co bys řekl na akrylovky?
V zájmu umění umím být odvážným dobrodruhem.
Páni.
Minulý měsíc jsem poprosil pár teenagerů, aby mi nezacláněli před Apsley House.
Byl úžasný.
Tak se toho držme, ano?
Zadání zní Setkání s přírodou,
flóra, fauna a svět přírody. Tak si to užij, Johne.
- Přinesu si z přívěsu stojan. - Výborně. Tak, Jill, angličtina.
Potřebujeme slohovou práci na jednu z těchhle knih, prosím.
Četlas některou?
Tahle byla na Vánoce v televizi.
Tak máme vítěze.
Postoje k genderovým rolím v Pokoji s vyhlídkou.
Už se nemůžu dočkat.
Ale pamatuješ si ten film, že jo?
Obvykle jsi na Štědrý den kolem třetí už...
- Co? - Unavená.
Ale ne, pamatuju. Byla v něm pěkná hudba.
To je bezva.
Hele, tak už se jim říkat nesmí.
Dobře.
Prý už jste těch šunkových kroket měla dost a tyhle jsou poslední.
Další už vám nedáme. Pardon.
V pořádku.
Jste na rozlučce?
- Jo. - Kde jsou ostatní?
Pohádaly jsme se.
Jo. Já jsem chtěla šnorchlovat, ale ostatní ne.
Pak jsme se děsně pohádaly, že spolu podnikáme věci jen na souši.
Odkud jste?
Z východního Londýna.
Já taky.
Cože?
Ne.
Jo, miluju to tam.
Znáte hospodu U Výčepu a zvonců?
To snad ne.
To byla mámina oblíbená.
- Cože? - Jo.
Ne.
Svět je tak malý.
Jo.
Můžu vám ukázat super pláž na šnorchlování, jestli chcete.
Nejsou tam vlny.
Sice jsou tam žraloci velicí, ale když jim dáte do nosu, odplavou.
Jo. Super.
- Ahoj. - Potkala jsem ji.
Cože? Co říkala?
Ptala se na děti?
Ne, ani ne, protože jsem jí neřekla, kdo jsem.
Řekla jsem, kdo jsem, ale to nebylo, kdo jsem.
- A kdo jsi řekla, že jsi? - Chezza.
Mělas jen získat odpovědi.
Já vím, ale musím vidět, jaká je, než jí řeknu, kdo jsem.
Jdeme šnorchlovat.
Ty lhát neumíš.
Ale umím.
Jo? Co ty sendviče v Kerplunkenu?
Ale no tak.
Uděláš chybu, snažíš se z ní vylhat a pak se do toho zamotáš.
- Neboj se. Já to zvládnu. - Chezzo!
To jsi ty.
- Chezzo! - No jo.
Ahoj.
Zapomněla sis brýle.
Díky moc.
Neslyšela jsem tě. Já...
Na pravý ucho jsem trochu hluchá.
- To neříkej, teď... - Tak zatím.
Neboj. Ututlala jsem to.
Sotva ji znáš a jsi hluchá, šnorchlující Chezza.
V pohodě. Dávám si pozor.
Jo? U kterýho ucha držíš ten mobil?
- No jo. - Jistě.
Dobře. Odteď si dám pozor.
Sakra. Musím jít.
- To byla Nikki? - Ne. To byla Chezza.
Kdo je Chezza?
Jedna moje známá, co je hluchá a šnorchluje.
Tylere, už?
- Dobrý? - Jo. Jsem v půlce.
Té eseje?
Bitvy. Bitvy u Midwaye.
Je to jasné. Za hodinu budu hotový.
Dobře. Tak skvěle.
S někým teď chodím.
Cože?
Potkali jsme se v charitativním obchodě. Chtěla, abych jí opravil vysavač.
Páni. To je pěkný.
Nemohl jsem mu přijít na kloub.
Každý týden se rozbil a já tam zase musel jít.
Byl jsem tam furt.
Jednou se ulomil celý rotační kartáč, jako by na něj někdo šlápl.
Jasně.
Museli jsme pro součástky až do Croydonu.
Jela tam s tebou?
Jo, udělala nám sendviče.
Tak jo. Už tě nebudu rušit.
Dobrý, Johne? Jak to jde?
Jak jsem uslyšel „setkání s přírodou“,
napadly mě kopretiny.
- Asi jako každého. - Jak myslíš.
Rozhodl jsem se pro triptych. Tady.
A bude to na dlouho?
- Ale ne. Bude to chvilka. - Tak jo.
Tak co, Jill? Jak to jde?
Jo. Moc dobře.
Jen se obávám, že ten vhled a moudrost nebudou odpovídat šestnáctileté.
Uděláme to takhle. Dopíšeš to a tu moudrost posoudíme.
Ten vhled obrousíme. Co říkáš?
- Jo. - Bezva.
V pořádku?
Děláme barevný kartičky na opakování.
Kdyby cokoli...
Tati, máme práci.
Jasně.
Ahoj. Jak je?
- Naskoč si. - Dobře.
Nemáš helmu?
Ne. Rozbila se mi při nehodě.
Aha.
- Dobrý? - Jo.
Je těžký držet se s tím... V pohodě.
Je to tam tak pokli...
poklidný. Jako v jiným světě.
Zkrátka nádhera.
Nemůžu se toho nabažit.
Ale už to stačí.
Jak dlouho už tu žiješ?
Tři měsíce.
A předtím?
Tak různě.
Tunisko, Řecko.
Maroko, asi.
Jaký máš v životě plány?
To je jako pohovor do práce, co ani nechci.
Promiň.
To bude tím šnorchlováním. Zkrátka jsem z toho zvědavá.
Prostě si lehni a dýchej.
A nevyptávej se pořád.
Jo, je to pěkný.
Já se nudím. Zajdeme na drink.
Co se stalo? Co ty kopretiny?
Žádné tu nejsou, Jasone. Jen zoufalství.
- Ale byly pěkný. - Byly unáhlené, Jasone.
- Příliš unáhlené. - Cože?
Vnutily se mi. A já jsem je převýšil.
Ale to bylo už před 45 minutami.
Ty piješ, Johne?
Hemingwayovu limonádu.
Tak hele, jen potřebujeme, abys něco namaloval. Cokoli.
To nejde.
Schází mi to, co každý malíř potřebuje.
Co? Sebevědomí?
Barva.
Převrhl jsem kelímek. Dávej pozor, kam šlapeš.
Ach jo, Johne.
Ne, je to dobrý, Tylere. Pověs je.
Co se to tu děje?
No, psali jsme hlavní fakta zepředu a shrnutí zezadu,
ale pak nám přišlo lepší psát je zvlášť.
- Tak to předěláváme. - Učila ses?
Ne, pořád děláme ty kartičky na učení.
Pak už to bude rychlý.
Mrkneme na fakta a najdeme kartičku, co...
Na jedné kartičce je to asi lepší.
Panebože.
Jo.
Jsme tu. Tady bydlím.
To je výhled.
Jak jsem ti dala to spropitný...
Chci ho zpátky.
- To je paráda. - Jsem jen v pronájmu.
To i já, ale takhle nevypadá.
Jo?
Nedáš si skleničku?
- Ano, dám. - Tak dobře.
Díky.
To je pěkná vázička.
Vezmi si ji.
- Ne, to ne. - Kde mám mobil?
Dala sis ho ke mně do tašky.
Jo.
Tady by mohli zabít drogovýho barona.
A myslím to jen v dobrým.
Proč máš v tašce moji fotku?
Jak to postupuje?
- Už 1 400. - Slov?
Ztracených duší.
Nájezd na Dieppe.
Rozhodující okamžik. Úpadek morálky.
Píšu to za zástupy duchů.
Nechceš si odpočinout?
Ne, musím vytrvat.
Neustávat v boji.
Předtím jsme potřebovali pomoc. Kde bylo zásobování?
Neměli jsme šanci.
Ahoj. Díky, žes přišla. Měl jsem ti říct dřív.
Nesu ty potřeby. Kde jsou?
Takže, četla jsem to dvakrát, Vicu, a je to nekonzistentní.
S tím nesouhlasím.
Je tu odstavec o vítězství Anglie na mistrovství v roce 1966,
nevyžádané názory na ženský fotbal,
pak nevím proč limerik a sedm kulturních urážek,
což je sedmkrát víc než použitých zdrojů.
Jistě. Sedneme si spolu a projdeme to.
A co se děje s tebou?
Opustila mě inspirace. Žádná nepřichází.
Tak přijde tohle. Tvoje vnučka bude bez závěrečné zkoušky
na Trafalgarském náměstí prodávat magnety.
Dělí ji od toho jen pár tahů na tomhle papíře a tímhle štětcem.
Něco namaluj. A rychle!
- Tak jo. Co je sakra tohle? - Co tím myslíš?
- Mělas napsat o Pokoji s vyhlídkou. - A napsala.
Tak proč tu píšeš o ukradeném sovětském mikročipu?
V Pokoji s vyhlídkou nikdo nikoho nehonil Eiffelovkou.
Ale jo. To se mi líbilo nejvíc.
Odehrává se to ve Florencii.
Tys...
Moment.
Panebože. Psala o Vyhlídce na vraždu.
- Jo? - Pro lásku boží.
Ne, určitě je to správně.
Pokoj s vyhlídkou s Rogerem Moorem.
- To je Vyhlídka na vraždu. - Jo.
Tak jo. Dobře. Stáhnu ti to.
Posaď se tu a dokud se na to nepodíváš, nic nepiš, jasné?
- Dobře. - Tak jo.
- Nemáš víno? - Jo.
To nic neřekneš?
A co mám říct?
Já nevím.
Něco.
Tvoje dcera chce odpovědi.
Jsou věci, co potřebuje...
co od tebe oni oba potřebují a které...
které jim já dát nemůžu.
Nevím, co chtějí slyšet.
Měla bys říct, že tě to mrzí.
Ale mě to nemrzí.
Nemělas mi lhát.
Já vím.
Já vím. Promiň.
Vlastně ne. Víš ty co? Neomlouvám se.
Spíš nemáš zač.
Starala jsem se o tvoje děti,
zatím co ty ses hledala.
Nic novýho pod sluncem.
Nejsi první, kdo přemýšlel, že svoje děti opustí.
Nemůžeš se jít poflakovat, kdykoliv je to v životě trošku těžký.
A mimochodem, jsou v pořádku.
Díky za optání.
Vím, že jsou.
Odjela jsem právě proto, aby byli v pořádku.
A já taky.
Byla totiž doba, kdy nikdo z nás nebyl.
Netušíš, jak jsme žili.
Já jsem...
Nedokázala jsem...
V té restauraci jsem za tebou nepřišla pro nic za nic.
Jo, jsi servírka.
No ale moc dobrá ne.
Je tu hodně otázek.
To je dobrý. To nemusíš.
Co děláš zítra?
Ale ne.
JSI VZHŮRU?
JO. JEN POTŘEBUJU KAFE
MÁM PŘIJET DO VILY? PROJDEME SI TY OTÁZKY?
JO, PŘIJEĎ
Co se děje?
Majitel je pryč.
Někdo se tam vloupal.
Neviděla jste něco?
Pardon. Na tohle ucho moc neslyším.
Pardon.
Ale ne.
Už žádné krokety, ano? Pardon.
Došly nám. Prvně.
Ne. Neviděl jste Kat?
Pracuje tu. Má v sobě takovou nenucenost
a je drsná i jemná a taková neklidná.
- S hnědými vlasy. - Kat?
- Sí. - Odjela.
Kam odjela?
Odjela. Napořád. Má prázdný pokoj.
Musím pracovat. Bez kroket žádní zákazníci.
Pardon.
Tak dobře.
Je to dlouhé, ale vymazala jsem „sakra“ před zmínkami o Francouzích,
a hned je to lepší.
Takže to projde.
Jo.
Tak. Co ty, tati?
Zadání znělo Setkání s přírodou
a mě inspiroval včerejší rozhovor s Karen.
To bych koupil.
- Co ty? - Jo.
To asi nejsi ty.
Cože? Ten lev má moji tvář.
Ahoj. Co se děje?
- Odjela. - Cože?
- Jak jako odjela? - Odjela.
Řekla jsem jí, kdo jsem a že ji Princezna hledá. A ona odjela.
Kam odjela?
Třeba jen potřebuje trochu času.
Ne, zmizely i její věci.
Utíká. Už zase.
Tohle Princezně říct nemůžu, Jasone. Nemůžu jí říct pravdu.
- Jo. - Ne.
Ne, to nemůžeš. Počkej.
Princezno, zlato, pojď sem na chvíli.
Mám na telefonu mámu. Ano?
Sedneme si?
Tak jo, Nik. Máme tě nahlas. Princezna je tady.
Hledala jsem ji všude, ale nemůžu ji najít.
Už na té adrese není a nikdo ji tu nezná.
Promiň.
Dobře.
Moc mě to mrzí.
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Pojď sem.
Děkuju.
No tak.
Zase se všichni objímáte beze mě?
Pojď už.
Ty zůstaň.
MAMI, MÁM TĚ RÁDA PŠTKA
Překlad titulků: Veronika Ageiwa