Два, три...
- З Днем матері! - Доброго ранку.
- Привіт. - Доброго ранку.
Татові щось в око попало.
Не треба пояснювати.
Ми принесли тобі квіти.
- Дякую. - Оце так.
Листівки дві, бо ми хотіли писати різними ручками.
- Дивися. - Як гарно.
Дуже мило.
З ДНЕМ МАТЕРІ Я ТЕБЕ ЛЮБЛЮ
Ви лише подивіться.
- Це тобі. - Дякую.
Це ті десять фунтів, які ти в мене позичив
- на квест-кімнату? - Так.
Ого. Дякую.
Який ти дбайливий.
З ДНЕМ МАТЕРІ
- Гарна листівка. - Яка вишукана.
Дякую.
А подарунок – похід у спа.
Це ж мій подарунок моїй мамі.
Так. Мій подарунок – те, що я теж піду, хоч і не хочу.
- Що ж. Дякую. - Прошу.
Ми купили тобі особливий сніданок.
Як будеш готова – спускайся, приготуєш.
- Сьогодні твій день. - Дякую.
Як думаєш, у неї все добре?
- У Принцеси? - Так.
Так. А що?
У листівці вона написала «Ніккі».
Вона зве мене «Ніккі», коли щось стається.
- Та ні. Наче все гаразд. - Справді?
Не шукаймо проблему,
- вона сама проявиться. - Добре.
- То як око? - Щось і досі в ньому.
- Невже? - Так.
Добре. Не рухайся.
- І цього разу не моргай. - Добре.
Не штрикай так сильно.
КЕМДЕН-ЛОК
СТВОРИТИ СІМ'Ю
Чудові новини!
Сьогодні записуватиму особливий випуск свого подкасту.
А тобі справді потрібний подкаст, Скотте?
Якщо хочеш перепливти Атлантику,
то подкаст необхідний.
Це так само важливо, як човен.
До того ж передачі про реалізацію проєктів –
вдалий трюк німецьких експресіоністів.
А найбільш віддані слухачі, як-от ти, отримають торбу для шопінгу.
СКОТТ АТЛАНТИЧНИЙ
Скотте, я не можу...
ходити по місту з обличчям свого чоловіка на торбі.
Не можеш?
Ну, я пішла.
- До зустрічі. Я тебе люблю. - Так.
Поводься добре.
Скотте!
Вітаємо у Світі квестів, світі таємниць і розваг,
- тут, у самому серці Лондона. - Келлі! Огірок!
Він сказав стоп-слово. Я чув. Перестань.
Ми ж про це говорили. Справжнім друзям не потрібні стоп-слова.
Годі. Перестань. Стоп.
Не знаю, чому я це роблю. Я не люблю дітей.
Тільки свого іноді люблю.
Ти ж був на грі в суботу.
Їм треба навчитися співпраці,
яка не переходить у бійку.
Я думаю, що квест-кімната допоможе.
Келлі! Прийми руки!
Або ні, й вони загинуть. Так чи так, це розв'язок проблеми.
У ВСІ СВІТИ
Вітаю в «Метрополіс Кепітал Банк».
- Так! - Я, ведучий вашої гри,
допоможу вам реалізувати наймасштабніше пограбування в історії.
Це ваша робота?
- Так. - Максе, будь чемний, добре?
Щойно двері замкнуться, у вас буде година
на те, щоб пробратись у сховище і вкрасти золото, поки камери вимкнені.
- Це ваш шнур для бейджа? - Максе.
- Авжеж мій. - Ви його любите?
- Майкле. - Він любить цей шнур.
- Майкле. - Ми мусимо їх носити.
- А дівчина у вас є, Шнур? - Максе.
Якщо не слухати Шнура,
то не знатимемо, що робити.
Збирайте команду, наркомани-злодії,
щоб хитрістю проникнути крізь кабінет директора у сховище.
Викрадете шнур... тобто, золото за рекордний час –
і ваше фото почеплять на дошку лідерів.
А ви вчилися в школі, Шнур?
Майкле, чи оступився Шнур на життєвому шляху, чи ні –
не наше діло.
Продовжуйте, Шнур.
- Ходімо? - Так!
Ходімо.
Заходьте в ліфт.
Підвал.
Відчиняйте.
ПІДВАЛЬНИЙ РІВЕНЬ
Друже, не бери до серця. У багатьох з них нема батьків.
- Ясно. - Так.
Мені від цього справді легше.
Дякую.
Побудьмо поки що тут.
Подивимося, чи зможуть вони діяти, як одна команда.
- Добре. - Так.
- Тімбілдінґ. - Так.
Не пам'ятаю, коли я востаннє була в спа.
Ти тут як моя гостя. Удавай, що тобі 18 років.
Гаразд.
Подумай, яку дату народження треба назвати...
- П'яте червня 2005 року. - Швидко порахувала.
Підозріло.
Ось картка моєї подруги Максін.
Ви будете Максін, а Ніккі – вашою гостею.
Як це я буду Максін?
- Ви мусите прикинутися Максін. - Я нічого про неї не знаю.
- А вам і не треба. - Чим вона займається?
Вона коронер на пенсії.
Що як мене спитають про цю роботу?
Не спитають. Тут з вами не говорять. За це ви й платите.
А що буде з Джиллі? Хто прикинеться мною?
Ніхто. Просто буде дві Максін.
Ви й справжня Максін, не знаю, де вона зараз.
Джиллі не буде ніхто. Поставимо її на паузу.
- Боже мій. Допоможи. Мені страшно. - Та ну.
- Вітаю. - Вітаю.
- Я коронер Максін.
Вибачте, я новенька.
Так. Знайшла. Хочете свою звичайну програму?
Давайте.
- Мабуть, пора. - Так.
Куди треба було йти?
Кабінет директора.
КАБІНЕТ ДИРЕКТОРА
Бачиш, спільна робота.
Мабуть, уже пройшли в наступну кімнату.
Швидко вони. Щось я їх не чую.
З чого почнемо?
Мабуть, почнемо шукати підказки.
Ні.
«Не забути все замкнути».
Він називається «Скотт Атлантичний»,
і в ньому Скотт бере інтерв'ю в шукачів пригод, що здолали великі труднощі.
Справді? Бо в останньому випуску Фредді розповідав про своє розлучення.
Так. Не зовсім по темі.
Добре, що в нього є продюсер.
Ні. Нема.
Він вдає, що є, щоб мати професійніший вигляд.
Хай там як, тепер він говорить
лише про веслування, й мене це дістало.
Господи, скільки ми вже тут сидимо?
Двадцять хвилин.
Чому ти не спітніла?
Я не пітнію. Не розумію, навіщо інші пітніють. Це не для мене.
Ніккі, я піду поплаваю.
- Добре. - Басейн у кінці коридору.
Бався.
Як думаєш, вона в нормі?
Так. А що?
Не знаю. Я постійно намагаюся вгадати, про що вона насправді думає.
Може, про свою маму.
Ти так вважаєш?
І чого б це?
Сьогодні День матері. Певно, важкий для неї день.
Так. Можливо.
От і ти почала пітніти.
Невже?
Максін.
Мамо, це тебе.
Лягайте. Я приготую банки.
Бувають неприємні відчуття,
але ви робили цю процедуру вже багато разів,
тож усе буде добре.
Тому я сказав йому: «Не в цьому столітті».
Що ж: три, два, один, я.
Вітаю у випуску «Скотт Атлантичний».
Це подкаст, у якому я бесідую з шукачами пригод і дослідниками,
поки готуюся переплисти Атлантику на весловому човні в серпні.
Сьогодні наша гостя – Саллі Трент.
- Вітаю. - Її книжка «Усе в морі» –
значно цікавіша ніж сама назва –
надихнула мене
самому взятися за весла.
Мій продюсер нагадує, що час повідомити вам
про спонсора сьогоднішнього випуску – «Плантлі».
Смачні й свідомі веганські страви, доставка до дверей.
Добре для планети, добре для вас. «Плантлі». Найкраще від природи.
Вибачте. Просто...
надіюсь, якщо їх рекламуватиму, вони підтримають мене грошима.
- А, ясно. - Так.
- Отже, Саллі Трент. - Так.
Ви змальовуєте...
життя на самоті в морі як надзвичайно спокійне.
Якщо вас влаштовує ваше власне товариство.
Друзів у мене мало, тож...
Продовжуйте слати нам питання.
Я бачу в черзі багато дзвінків,
на які ми дуже скоро відповімо.
Бачу питання, яке прислав по імейлу Фредді.
Дякую, Фредді.
Ні, я цього не питатиму. Але – ні, обручки вона не носить.
- Поговорімо про Атлантику. - Ого. Так.
Саллі Трент, найбільше мені подобається у вашій книзі те,
якою доступною ви зображуєте цю подорож.
Прочитавши, я подумав: «А знаєте, я теж так можу».
Це добре,
бо багато хто зосереджується на негативній частині.
А я люблю говорити про хороше, що сталося в цій подорожі.
І це зрозуміло.
Що в книзі вам подобається найбільше?
- Початок. - Так. Ясно.
Добре. А чому?
- Ви прочитали її до кінця? - Авжеж.
Так, прочитав усю. Прочитав...
майже всю.
Таке стається надзвичайно рідко, не хочу, щоб ви лякалися.
Лише одна гігантська хвиля.
Дев'ять днів у повітряній кишені під човном.
«ПРОГРЕС ВИМАГАЄ НАПОЛЕГЛИВОСТІ»
Здається, я знайшов певну схему в графіку змін персоналу.
Добре. Кажи.
- «Біллі. Олег. Паван». - Так. БОП.
«Кіран. Азіз. Нік. Саймон».
БОПКАНС
«Бопканс».
А що це таке?
Спершу здається, що нічого.
Але глянь на дату: «Тиждень починається третього четвертого».
Подивися на третю й четверту літери. «ПК». Це...
Поштова картка, листівка.
Ця листівка – Розетський камінь для всього в цій кімнаті.
- І що? - Вона з Греції. І...
Що тут у нас?
Грецький йогурт.
Цифри під штрих-кодом: 028573 299. Ось тобі й код дверей.
Забагато цифр для коду дверей.
Нуль, два, вісім, п'ять,
сім, три, два, дев'ять, дев'ять.
Ні. Це має бути щось простіше.
Це...
ҐАРЕТ
На цій чашці написано «Ґарет».
Мабуть, це ім'я директора банку,
Тому код має бути пов'язаний з ним. Може, дата народження чи...
Отам особові справи.
Зараз.
Давай, Ґарете, ти малий...
МЕТРОПОЛІС КАПІТАЛ СКРИНЬКА НОМЕР 396
ЗАПИШІТЬ
Хочете підказку, як зайти у сховище?
Фрукти корисні для здоров'я.
Зрозуміли?
Це ти, Шнур?
Це ведучий. Так.
Може, будете грати, а не в телефони дивитися?
Як він знає, що ми дивимося в телефони?
Ти за нами підглядаєш?
Ти що, педофіл?
Гей, Шнур – педофіл!
Хочете ще підказку?
Ні. Відчини двері.
Сховище з золотом – уже в наступній кімнаті...
Відчиняй двері, Шнур, інакше всім розповімо, що ти педофіл.
- Повеселімося. - Заходьте.
Дякую, Шнур.
Не треба, дякую.
Максін?
Так.
Ідіть зі мною.
Ось де ти. Маю до тебе розмову.
Іди зі мною. Негайно.
Що сталося?
Карен.
Заходь і сідай.
Ніккі щось підозрює. Вона бачить, що щось не так, як було.
Ти мусиш їй сказати, що ми шукали Кет.
- Тут? - Так.
Поки всі розслаблені. І в рушниках.
Ти ж обіцяла їй розповісти.
- Лише тому я тобі допомагала. - Так. Знаю. Я їй скажу.
- Принцесо. - Та скажу я їй!
Вводив номери будинків, де він жив?
- Так. - Навіть тимчасово?
- Санфорд-Террес, 2012? - Так.
У медичній карті точно нічого нема?
Зачекай.
«C7913Y». Авжеж!
Сім-дев'ять. 79. Атомний номер золота.
Звідки ти це знаєш, «Бопкансе»?
Ти й не уявляєш, скільки я всього знаю.
Ми точно потрапимо на дошку лідерів.
Давай.
Так!
Зачекай. Хвилинку.
Може, двері тут, щоб відвернути увагу. Дивися: «Верх».
Я не вмерла,
бо злизувала конденсат, який збирався в перевернутих упорах для п'ят.
Лизала раз зранку і двічі ввечері – справжній бенкет.
На четвертий день від постійного перебування в солоній воді
з мене зійшов верхній шар шкіри.
- Та коли я спробувала вилізти... - Добре.
Тепер – телефонні дзвінки.
- Дзвонить Фредді з Лондона. - Гаразд.
Мені просто...
Так. Гучний зв'язок.
- Алло. - Алло.
Фредді, ви в ефірі.
Вітаю. Постійно вас слухаю, та дзвоню вперше.
Скажіть, а ваш хлопець чи постійний партнер
- хвилювався... - Ні.
Вибачте.
- Щось бачиш? - Ні. Тут темно.
Дивися крізь темряву.
Що це?
Що тут, у біса, діється?
ҐАРЕТ – 34 ЧОМУ РОЗЛУЧЕНИЙ? ДІТИ Є?
Що ви робите в моєму кабінеті?
Ґарет?
Ми можемо поговорити?
Що сталося?
Що таке? Я була на масажі.
Ти допомагала Принцесі шукати її маму?
Що ж. Вона звернулася до мене, бо боялася.
А коли ми приїхали в Брайтон,
- її там усе одно не було. - Що?
Брайтон? То он чому ми туди їздили? Я думала, по стіл.
Ні. Вона думала, що там живе Кет.
Як ти могла так учинити?
Вона все одно б туди поїхала.
- Я була їй потрібна, щоб... - Їй була потрібна я, а не ти.
Боже. Чому ти вважаєш,
- себе кращою за мене? - Я так не вважаю.
Вважаєш! І завжди вважала.
Щоб мати те, що я маю, я мусила працювати,
а тобі все піднесли на таці.
- Що? - Живеш у великому будинку,
за який ти не платила, з дитиною, яку не планувала.
Навіть ім'я дитині придумала не ти.
Його придумала я.
Ти завжди знала, що це я хотіла назвати доньку «Стіві»
на честь Стіві Нікс.
Я назвала її не на честь Стіві Нікс...
- Ні? - ...а на честь...
Стіві Вандера.
Ти назвала дочку «Стіві»
- не на честь Вандера. - На честь.
Добре. Назви якусь його пісню.
От бачиш.
Ти все одно ним не скористалася б, бо у твоїх дітей вже були імена!
Як жорстоко. Ти жорстока й егоїстична людина.
Це ти егоїстична.
- Я? Усі знають, що я мила. - Ні.
Ти наче куля, наповнена слізьми, яка щомиті може лопнути.
Вона не пішла до тебе, бо знала, що ти засмутишся.
Ну, в кіно такі люди, як ти,
стають такими, як я, і так закінчується фільм. Усі щасливі.
Знаєш, що?
Може, ти перестанеш вважати, що весь світ обертається навколо тебе?
Ти, власне, безвідповідальна й неуважна.
А ще я багато років хотіла сказати,
що ніхто не любить твоєї курки в кисло-солодкому соусі. Надто солодка.
Де кислий смак, Карен? Де?
Зате я вмію робити сирну тарілку!
Три кіло негострого «Чедеру» – це не сирна тарілка.
Я думала, що в холодильнику є ще «Едам»!
«I Just Called To Say I Love You!»
Чорт.
Спеціальна російська техніка.
Для розслаблення.
Друже, пробач нам.
Мабуть, таке часто буває?
Перший поверх.
Не уявляю, в якому стані діти.
ДОШКА ЛІДЕРІВ 1 «КЕМДЕНСЬКІ КАРАКАТИЦІ»
ВІТАЄМО! НАШІ НОВІ ЧЕМПІОНИ
- Ніккі. - Ось де ти.
Я запізнилася на масаж?
Ні, заходьте. Лягайте.
Скоро прийде моя колега.
Усе добре?
Так. Чудово.
Просто я поговорила з Карен,
і вона сказала, що ти засмутишся через те, що я шукаю маму.
Я? Ні.
Це через олію чайного дерева.
Мабуть, у мене алергія.
Ясно. Це жах.
Надіюся, ти розумієш...
що це мене не ранить.
Твої вчинки...
мене не ранять.
Я сильніша, ніж здаюся.
Треба бути сильним, щоб стільки прожити,
якщо тобі бракує сили.
Добре.
Дякую, мамо.
Вона пішла?
Нібито.
Збадьорилися й оновилися?
Розкажете мені про варіанти членства?
Це для подруги.
Я просто хотіла сказати їй, що померла її мама. І все.
І що в нас з Тайлером усе добре.
Я думала, може, вона чекала, поки я з нею зв'яжуся,
й переживала, що я мовчу.
Доню, Бев шукала її багато років.
Мабуть... вона не хоче, щоб її знайшли.
Ми не хочемо, щоб ти страждала.
Я б сходила до Бев.
Сьогодні День матері, а її ніхто не провідує.
- Добре. - Можна?
- Авжеж. Так. - Добре.
Може, віднесеш їй ці квіти?
- Дякую. Я люблю тебе, мамо. - Усе добре.
- І я тебе, доню. - Добре.
Бувай.
Скажи мені, що ми вчинили правильно.
Розмова пройшла чудово.
- Справді? - Так. Ми молодці.
Іди сюди.
Ми зможемо пережити все,
якщо не перестанемо розмовляти.
Так.
Якщо дзвонитиме Карен – я з нею не говорю.
І ти теж.
Оце так настрій. Воістину.
СМЕРТЬ В АТЛАНТИЦІ – ЛИХО НАПАД АКУЛИ – ПЕРЕОХОЛОДЖЕННЯ
ОТРУЄННЯ СІЛЛЮ – УТОПЛЕННЯ
БЕВ
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ БЕВЕРЛІ РІД
СПОЧИВАЙ З МИРОМ – ЛЮБЛЮ ТЕБЕ, МАМО ШУШ
КВІТКОВА КРАМНИЦЯ «БУЗОК І ТЕРЕН» 020 7946 0382
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко