Takhle.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K 50. NAROZENINÁM SCOTTE
Našel jsem výborné místo pro svoje zavraždění.
Plánuješ hrát tu hloupou hru?
Rozhodně.
Mé narozeniny jsou skvělá příležitost, aby se všichni sešli
a v rámci podmínek nájemní smlouvy se pobavili.
Takže už ses s tou padesátkou smířil?
Jo, naprosto.
- Vnímám ji velmi pozitivně. - Tak dobře.
Bože. Koukejte.
Páni!
Proč vždycky řídíš ty?
Co se váš táta stal taxikářem, je z něho zuřivý řidič.
Je to ostuda, Jasi, když děláš na ostatní ty posunky.
Víš co? Kdybys je dělala ty, tak já bych pak nemusel. Co říkáš?
Panebo... To mě dostane vždycky.
Už jedou.
Zvládli jste to? V pořádku?
Promiňte to podle mě už zpoždění.
Zvykám si na nový auto.
Jak jelo?
Jo. Jelo jako po másle.
Doma rozeberu motor.
- Proč? Co mu je? - Nic.
Že taky každý měsíc pro kontrolu rozebíráš motor?
No jo. Jistě.
Poslední dobou jsem pozapomněl, ale...
Na.
- Princezna psala poznámky. - Ano?
- Pamatuju si to. - Pamatuješ.
- Ahoj! - Je to tu pěkné.
- V pořádku? Jo? - Jo.
Jo. Tady jsou. Máte dlouhou příjezdovou cestu.
Zazobanci.
Ale ne. Hele, jen jsme to na víkend pronajali.
Kulečníková místnost je stísněná. A ten páv z fotky
- je pořád někde zalezlý. - Aha.
- Všechno nejlepší! - Všechno nejlepší.
Ach jo. Propána, proč to přivezli?
- Nejsou tu pokoje pro všechny? - Je jich tu spousta.
Ale oni mají radši ten přívěs.
Ahoj!
Víš, že v něm mají všechno?
- Jasně. - Ne, mají tam fakt všechno.
Jdi to otestovat.
- Už je tady. Ahoj. - Ahoj.
Páni.
Tak jak to postupuje s tím proslovem? Co ho budeš mít po večeři.
Jo, jde to dobře. Je to zařízené.
Výborně. A kdyby to šlo,
mohl by ses vejít do půl hodiny?
Jo, jistě. No...
- Bude to těsné, ale... - Jo.
- To... - Na společenské hry mám jen tři hodiny.
Sotva na jedno kolo slovních hříček.
- Jo. - Souboje se zavázanýma očima?
Hry jako Parsonovy dobroty, Říkej mi Seamus.
A nebojte. Zakončíme to hledáním schovaného předmětu.
- To je oblíbené. - Já znám dobrou hru.
- Jmenuje se Plave to? - Jo?
V misce s vodou se zkouší, co poplave.
Jasně.
Mám zopakovat pravidla?
Ne, ale potom se o tom pobavíme.
- Tak jo. - Na. Tu máš.
Tati, sleduj.
Promiň. Nemáš v tom přívěsu děrovačku?
A3, nebo A4?
A4.
Vybaluješ?
Chybí ti babička?
Je to náročné, že?
Když nám lidé odejdou ze života.
Některé si nosíme s sebou.
Ano, ale je to těžké.
Jo, to je.
Protože ta lepenka je kvalitní.
Jednoho dne to bude lehčí
a ty si uvědomíš, že už je s sebou nenosíš.
Jak poznáš, kdy je s tím načase přestat?
To opravdu nevím.
Už je čas!
Bože, Scotte.
Ale ne. Jsem lord v sídle Slaughterbridge.
Vítejte! Vítejte tu. Vstupte, jen pojďte dál.
- Vzbudil mě. - No jo.
Cestou sem jsem si dala sherry.
Jistě. Až to skončí, promluvíme si, ano?
No tak jo. To by bylo pěkné.
- Scotte. - Kdo to je?
To ti ráda povím. Muž, co neposlouchá mé rady, když říkám,
- že nikdo nechce hrát... - Ahoj!
A vítejte v sídle Slaughterbridge.
Váš hostitel, lord Slaughter... To jsem já. Jsem lord Slaughterbridge.
Pardon, musím...
Tohle měla číst Karen, ale ona z toho nebyla nijak nadšená.
Tak.
Já jsem lord Slaughterbridge a zvu vás, abyste vyřešili vraždu.
Přesně tak. Někdo v této místnosti mě brzy zavraždí.
Jo. To se dá čekat.
- Princezno. - Ale kdo jsou podezřelí?
Vyber si.
Slenderwell, ctihodný farář.
Madam Rashevsky,
excentrická spiritualistka, která komunikuje s mrtvými.
Vždy jsem cítila spojení s druhou stranou.
Jason je...
- Dick Malone, soukromé očko. - No tak.
Svým pohledem člověku pronikne až do duše.
K rozvázání jazyka využívá lihovin.
- Můžeme spolupracovat. - Ano, Jill, jo.
- Sakra. - Lékař.
Důvěryhodný. Snad kromě těch ve zprávách.
Takže muži jsou detektivové a lékaři.
Bože. Musíme tam zacházet?
No...
Delilah Devilleová.
Vášnivé rty! Mladá, lstivá femme fatale, která svede každého muže...
Jasně. Chápeme to.
Pracuje s uctivostí a dostává férový plat.
To je lepší.
Langley Truman, výtečný novinář.
Isabella a Isadora Slaughterbridgeovy.
Vnučky a dědičky majetku Slaughterbridgeových.
Zajímavé.
- Karen. - A nakonec je tu Carla Santiagová.
Asistentka španělského velvyslance.
No prosím. Dětské role tam nebyly.
Ale nebojte, tahle je spíš reprezentativní.
Až někde v domě naleznete moje tělo,
budete následovat stopy, které vás dovedou k vrahovi mezi námi.
Hledání můžete započít za jednu minutu.
Nebo raději za dvě, musím projít chodbou...
Nebo možná ne?
Jestli nechcete, nemusíme to hrát.
Můžeme si dát nápoje v...
Tak jo. Už odešel, tak...
- Nik. - Ano?
Musíme si promluvit o Scottovi.
- Zakročit? - Ne. Myslím ten proslov po večeři.
- Co mám říct? - To netuším.
- Řekni, co o něm víš. - Nic o něm nevím.
Jasi, znáš ho už léta. Byls mu za družbu.
Prostě se nech inspirovat společnými vzpomínkami.
- Tati. - Nikki.
Ano?
Nechceš toho nechat a jít na kanapky?
Jo.
Tati. Nemáš nějaký postřehy ohledně Scotta,
vzpomínky, vtipný historky, cokoli, co se hodí do proslovu?
Většinou se ho snažím nevnímat.
Je vysoký. Toho jsem si všiml.
Tak děkuju. Jo, to mi vážně pomůže.
Dobře. Tady není, takže jsem tak nějak hotová.
Musím se posunout dál.
Můžeme zkusit salonek, ale fakt mě to nebere.
Tak jsem to nemyslel.
Stáhl jsem si seznamovací aplikaci.
Ale nevím, co mám dělat. Svět se úplně změnil.
Zase až tak moc ne. Jak ses seznámil s babičkou?
V pátek jsme šli na gimlet a v pondělí jsem napsal jejímu otci.
Tak jo.
No, trošku se to změnilo.
Takže sem musíme napsat něco o tobě.
Hele. Co tohle?
To jsou tvoje zdravotní potíže podle abecedy.
Měly by být od závažných po lehké?
Napíšu „stará se o své zdraví“.
Tak jo. Co profilovka?
Tady.
Jo.
Dědo. Asi potřebujeme něco novýho.
- Nemáme hledat strejdu Scotta? - No, svým způsobem to děláme.
Hele, když nenajdu něco do toho proslovu, tak nezemře jen on. To mi věř.
A hledá ho spousta lidí.
Najde ho někdo jiný.
Jako by neexistoval.
Zadal jsem „Scott Filbert“ a vyplivlo to „skotské filmy“.
A nabízí mi to stránku s kamerami.
Co ty? Našels něco? Podíváme se, co...
Z hodnocení horkovzdušné fritézy a starýho záznamu v registru
asi 30 minut materiálu nevycucám.
Nejspíš nastal čas na starou dobrou detektivní práci.
Pojď za mnou.
Neměli bychom hledat Scotta?
V pohodě. Je jich tam kupa. Někdo ho najde.
Tak. Našpul rty, jako když chceš dát někomu pusu.
Zeštíhluje to obličej. Teď se nahni do strany.
Jo a zvedni ruce od těla, ať tam máš mezeru.
Budeš vypadat štíhle.
To radši ne. Prostě se usměj.
Mysli na něco veselýho.
Jak jsme dokázali omyl mechanika, když jsme sami vyměnili víčko rozdělovače.
Nejdřív jsme našli to víčko a vyňali ho z krytu.
Pozor na zapalovací kabely.
A pak jsme kabel opatrně zapojili do novýho víčka.
Pamatuješ si to.
Přesně takhle.
Dobrý. Ale potřebujeme jich víc.
Ano, Princezno?
Ahoj. Nemáte tam náhodou skleničky na šampaňský,
slaměnej klobouk a brýle na čtení?
A golfový hole.
Jistě.
Smíme se mu hrabat ve věcech?
Když chceš někoho poznat, podívej se mu do kapes.
- No tak, Scotte. Aspoň něco. - Průkazka do knihovny.
Kdy vyprší?
Už brzy.
Hodí se to do proslovu? Jsem zmatený.
Jo. Z toho pár minut vyždímám.
Tak jo. Dobře. Hledej dál.
VŠE NA MOŘI
PUTOVÁNÍ OBYČEJNÉ ŽENY NAPŘÍČ ATLANTIKEM
Upij ze sklenky.
Na tohle jsem možná už moc starý.
Vypadáš výborně, ale můžeme tě ještě omladit.
Už vypadáš na 65. Zapni si poslední knoflík.
Ať nevypadám až moc svěže. Nechci přitahovat mladé ženy.
Ženy po šedesátce jsou až moc přímočaré, mluví rychle a jsou oprsklé.
Jasně.
- U jedné ženy jsem přejel prstem doprava. - To musíš s hodně lidmi.
To je nechutné.
- Nikki. - Jo?
Mám obavy.
Co jsem si nasadila tu čapku, jako by se ve mně cosi probudilo.
Nahoře v okně jsem viděla postavu.
Z jiného světa.
Jasně. O tom si určitě promluvíme.
Prosím.
- Vodováhu? - Ano.
- Lepidlo? - Ano.
Křídu na tágo?
Bez ní by ta tága byla k ničemu.
- Badmintonový set pro děti? - Ten...
- Ne. Ten asi nemáme. - Bezva!
Moment. Počkat. Kde je Scott?
Byls tam...
celý den?
No, nemohli jsme tě najít, víš?
- Měli jsme starost. - To jo.
Jo.
Jasone.
Proneseš ten proslov?
Říkal, že po pudinku.
Prosím. Jo. Děkuju. Čas na proslov.
Takže, dnes jsme se tu sešli,
abychom oslavili 50 skvělých let Scotta Filberta.
Co můžeme o Scottu Filbertovi říct?
Je to muž.
Je to vysoký muž.
Je to ženatý muž.
Vysoký, zaměstnaný, ženatý muž
s domem a ženou a dcerou.
Jasi?
Má členství v knihovně.
Ale už ne na dlouho.
Omlouvám se.
Je to muž s velmi vysokými nároky.
Nemá v oblibě horkovzdušnou fritézu, která frituje dlouho.
V porovnání s těmi tradičními na olej.
Je tu Stevie, dámy a pánové. Zatleskáme Stevie. Jo.
Ahoj.
- Dobrý? - Má rád peněženky.
Ty miluje.
Mezi známé Scotty patří...
Jo. Asi má potíže říct něco smysluplného...
protože se nic říct nedá.
- Ne. - Ne... Teda,
byl jsem tři hodiny mrtvý, a nikdo si nevšiml.
Má smrt byla jako můj život. Nepovšimnutá.
Bezvýznamný muž, kterého obdivují jen pro jeho vzhled.
Ale dnes jsem dostal druhou šanci na život,
druhou šanci žít život, díky kterému mě budete postrádat.
Zítra ze mě přeci může být jiný muž, než kterým jsem dnes.
Takže jsem učinil rozhodnutí.
Abych upozornil na stoupající hladinu moří,
což je něco, co Stevie trápí,
rozhodl jsem se samostatně veslovat přes Atlantik.
Tak jo.
Jo, zkrátka...
Je všechno v pořádku?
- Naprosto, ano. - No, ptám se,
protože jsi oznámil, že budeš veslovat přes oceán.
Ano. To budu.
Dobře. A co tě k tomu vede?
S časem, co mi byl dán, jsem toho moc neudělal.
A to málo, co jsem udělal, bylo špatné.
- Co? - Před dvěma lety jsem ve zprávě
podpořil rozšíření práv na těžbu v Arktidě.
A teď se břidlicový plyn těží na východě Grónska,
což je hlavní místo rozmnožování
tuleně Weddellova.
To je on.
Jo, je to tuleň s iritujícím obličejem. A co?
Co těžba začala, jejich populace klesla o 40 %.
Skoro jsem vyhubil tuleně Weddellova, hlavní druh tuleně.
Já ani nevěděla, že existuje víc druhů. Já myslela, že je jen jeden. Tuleň.
Kvůli mně už nejspíš ano.
Víš co? Možná by neměli tolik trvat na místě provozování sexu.
Už jsem je viděla. Mají štěstí, že si vůbec vrznou.
Víš, že jsem téměř ve všem v životě zklamal.
Kromě Stevie.
A tu já nezklamu.
Nebudu jí aktivně ničit budoucnost.
Ale no tak, Scotte, je ti už 50.
A ani nechodíš do fitka.
Stevie tě miluje takového, jaký jsi.
Můj táta umřel v 51 letech.
To se člověk zamyslí, ne?
Kolik mi ještě zbývá času?
Spadl při opravě televizní antény.
- To není dědičný, Scotte. - Člověk se zamyslí.
Čas po sobě něco zanechat.
Pojď.
Proto jsem chtěl ty historky.
- Mám... Ne? - Ne, teď ne.
Tak, jestli budeme hrát Parsonovy dobroty, musíme začít, jinak tu budeme do půlnoci.
Takže si sundejte levou botu
a tiše myslete na svého oblíbeného ministra zahraničí.
- Ne, to hrát nechceme. - Tak dobře.
- Já znám hru. - Ale ne. Teď ne, zlato.
Je zábavná.
Tak jo. Jak se jmenuje?
Jmenuje se...
Plave to?
- Potopí se. - Poplave.
Potopí se.
On řekl poplave, jo.
Plave to?
Potopí se!
Všichni špatně.
Plave to?
Tak jo.
Poslyš, promiň mi ten proslov.
Když chceme okno, přítel nám nabídne zrcadlo.
No jo. Teda, to jsem si říkal taky.
- Jo. - Pojď sem.
Hej. Tak jo.
Šup tam.
Dobře. Přivážu tě.
V pořádku, mami? Vidělas v okně ducha?
Hrozně se stydím.
Opravdu to mnou otřáslo.
Dokud nedojedeme domů, už pít nebudu.
- Mám tě ráda. - Já tebe. Pa.
- Ahoj. Ještě jedna. - Ahoj.
- Tak. - Dobře.
Můžu prosím řídit? Prosím.
Prosím?
Tak fajn.
Dobře, ale jen náznak zuřivosti,
- a vyměníme se. Opravdu? Jo? - V klidu. Jo.
- Dobře. Máš všechno? - Jo.
Všechno, co potřebuju.
Tak pojď.
- Ahoj! - Ahoj!
BADMINTONOVÝ SET PRO DĚTI
Tak jo.
NOVÁ ADRESA
OBLÍBENÉ
DOMOV (KAT)
Tak jo.
Vyrazíme.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa