Тук ще е.
ЧЕСТИТ 50-И ЮБИЛЕЙ, СКОТ
Открих къде да бъда убит.
- Още ли не си се отказал от тъпата игра? - Не, разбира се.
Рожденият ми ден е идеална възможност всички да се съберат
и да се забавляват, доколкото позволява договорът за наем.
Значи вече не страдаш толкова, че ставаш на 50 години?
Да, настроен съм оптимистично.
- Дори много оптимистично. - Радвам се.
Майчице, погледни.
Защо все ти шофираш?
Баща ти е станал агресивен, откакто кара такси.
Срамно е да жестикулираш на всички, Джейс.
Може би ако ти жестикулираше повече, на мен нямаше да ми се налага.
Боже! Всеки път се стряскам.
Ето ги.
- Как сте? - Позакъсняхме по моите критерии.
Още свикваме с колата ми.
- Бива ли я? - Да, пъргава е.
Вкъщи ще разглобя двигателя.
- Защо, какво му е? - Нищо.
- Нали проверяваш твоя ежемесечно? - Да, естествено.
Напоследък съм го позанемарил.
- Ето виж, Принцеса водеше бележки. - Така ли?
- Наум. - Ясно.
- Ехо! - Много е хубаво тук.
Ето ги. Алеята е километрична.
- Колко точно си богат? - Стига, наехме го само за уикенда.
Билярдната зала е доста малка, а паунът от снимките онлайн видимо липсва.
- Честит рожден ден! - И от мен.
Майко мила, защо са помъкнали това чудо?
- Няма ли достатъчно стаи? - Има, но те предпочитат караваната.
- Привет! - Оборудвана е изцяло.
- Сигурно. - Буквално всичко има.
Само попитай.
- Ето я и нея. - Здрасти.
Напредваш ли с речта? За след вечерята.
Да, заел съм се, върви идеално.
Радвам се. Само, ако може, да не е повече от половин час.
Да, разбира се.
- Засега още няма толкова. - Чудесно.
Понеже имам само три часа за игрите.
Държа на "Попският котарак".
И на "Там ли си, Мориарти?", "Божи бисквитки" и "Викай ми Шеймъс".
Спокойно, накрая ще завършим с "Подай пантофката".
- Не искам бунт. - Знам една интересна игра.
Нарича се "Плава ли?".
Пробвате какво плава в купа с вода.
Ясно.
- Да обясня ли пак? - Няма нужда, но ще я имаме предвид.
- Добре. - Ето.
Татко, гледай сега.
Извинявай, да ти се намира перфоратор в караваната?
- За формат А3 или А4? - За А4.
Разопаковаш ли?
Липсва ли ти баба?
Трудно е, знам.
Хора, с които си бил, изведнъж да ги няма.
Някои остават с теб.
Да, но тежи.
Прав си.
Понеже картонът е качествен.
Но един ден ти олеква
и осъзнаваш, че вече не ги мъкнеш навсякъде.
Как разбираш, че е време да ги оставиш?
Не знам.
Време е!
- Господи, Скот. - Не, аз съм лорд Слотърбридж.
Добре дошли! Заповядайте всички, влизайте.
- Гонгът ме сепна. - И мен.
Ударих едно шери по път.
- Май трябва да си поговорим после. - Добре, ще се радвам.
- Скот. - Кой е Скот?
Ще ти кажа аз! Един, дето не ме слуша, като му обяснявам.
- Никой не иска да играе. - Привет!
И добре дошли в имението "Слотърбридж".
Много скоро вашият домакин лорд Слотърбридж... Това съм аз.
Извинявам се.
Помолих Карън да го прочете, но тя не прояви желание.
И така! Аз съм лорд Слотърбридж и ви каня да разкриете убийство.
Точно така, скоро ще бъда убит от някого от тук присъстващите.
Няма да е чудно.
- Стига. - Но кои са заподозрените?
Бъркай.
Достопочтеният викарий Слендъруел.
Мадам Ражевски, ексцентрична спиритистка, която общува с мъртвите.
Винаги съм долавяла връзка с отвъдното.
Джейсън е...
Дик Малоун, врял и кипял частен детектив.
С един поглед прониква в душата на всеки.
А с чашката развързва езици.
- Може да сме комбина. - Веднага, Джил.
Ето го и доктора. Солиден човек, не като онези по новините.
Значи детективите и лекарите са само мъже.
Господи, пак ли започваме?
Дилайла Девил. Целувачка! Фатална жена, която се възползва от всеки мъж...
Схванахме идеята.
...с когото работи, получавайки равностойно заплащане.
Така става.
Лангли Труман, велик журналист.
Изабела и Изадора Слотърбридж,
внучки и наследници на семейното богатство.
Интересно.
И не на последно място, Карла Сантяго.
Секретарка на испанския посланик.
Какво ще кажеш? Нямаха детски роли, но спокойно, по-скоро е церемониална.
След като откриете трупа ми някъде из къщата,
ще следвате уликите, които ще ви отведат до убиеца сред нас.
Започнете търсенето след една минута.
Нека са две, чак в края на коридора е.
Или пък не?
Не е нужно да играем, ако не искате. Може просто да пийнем.
Той хукна, така че...
Ник?
- Помогни ми за Скот. - Да го озаптим ли?
Имам предвид речта, която иска да държа.
- Какво да кажа? - Нямам престава.
- Нещо, което знаеш за него. - Нищо не знам.
Познаваш го от години, беше му кум.
Просто сподели нещо, което си спомняш.
- Татко. - Ники.
- Вместо да играем, да нападнем хапките? - Може.
Татко, имаш ли някакви наблюдения върху Скот,
някой спомен или забавна история за проклетата реч?
Гледам да не помня.
Забелязал съм, че е висок.
Благодаря, много ми помогна.
Не е в дрешника, така че аз бях дотук.
Трябва да продължа.
Може да видим в салона, но ми писна, честно казано.
Нямах това предвид.
Свалих си приложение за запознанства.
Но не знам какво да правя, светът много се е променил.
Не чак толкова. Как се събрахте с баба?
Излязохме в петък и в понеделник й поисках ръката.
Ясно. Прав си, нещата са се попроменили.
Трябва да напишеш нещо за себе си.
Това става ли?
Списък на болестите ти в азбучен ред.
От тежки към леки ли да ги подредя?
Пиша "грижи се за здравето си".
А сега профилна снимка.
Ето.
Дядо, май трябва да ти направим нови снимки.
- Не трябва ли да търсим вуйчо Скот? - Това и правим донякъде.
Ако не намеря нещо за речта, не само той ще е умрял, повярвай ми.
А и сума ти хора го търсят, някой друг ще го открие.
Невидим е. Търся "Скот Филбърт", а ме пита дали не е "сок филтър".
И ме праща на сайт за сокоизстисквачки.
При теб как върви, откри ли нещо? Я да видя.
Едва ли ще скалъпя 30-минутна реч
от ревю на еърфрайър и стара информация от Агенцията по вписвания.
Май е време за старомодна детективска работа.
Идвай.
- Не трябва ли да търсим Скот? - Сума ти хора са, все някой ще го открие.
Нацупи устни, сякаш ще целуваш някого.
Изопва лицето. Сега се наклони леко.
Разпери ръце, за да изглеждаш по-слаб.
Остави, просто се усмихни.
Мисли за нещо, което те радва.
Доказахме, че монтьорът не е прав, като сменихме дистрибуторната капачка.
Сами я открихме, свалихме я, като внимавахме за кабелите,
а после монтирахме свещта на новата капачка.
- Запомнила си. - Точно така.
Стана, но ще ни трябват още.
- Какво има, Принцесо? - Да ти се намират чаши за шампанско,
сламена шапка и очила за четене?
- И стикове за голф. - Сегичка.
Ще му ровим в нещата?
Ако искаш да опознаеш някого, виж в джобовете му.
- Подскажи ми нещо, Скот. - Карта за библиотека.
- Кога изтича? - Скоро.
Става ли да говоря за нея?
Все ще убия две минути. Добре, продължавай да търсиш.
СРЕД МОРСКАТА ШИР В АТЛАНТИКА С ГРЕБНА ЛОДКА
- Отпий от чашата. - Май ми е минало времето.
Супер си, но има начин да изглеждаш и по-млад.
Вече смъкнахме годините на 65. Закопчей ризата.
Само не прекалявай, не искам да привличам млади жени.
Около 60-те стават безобразно плеснати в устата.
Ясно.
- Одобрих една. - Трябва да ги одобряваш накуп.
Отвратително.
Ники, тревожа се.
Откакто сложих тази шапка, сякаш нещо се пробуди в мен.
Видях някаква фигура на прозореца горе.
Не беше от този свят.
Ще трябва да си поговорим сериозно.
Ето.
- Нивелир? - Да.
- Сухо лепило? - Да.
- Тебешир за билярд? - Естествено, щом нося щеки.
Ракети за бадминтон?
- Май нямаме. - Успях!
Я чакайте, къде е Скот?
Там ли беше...
целия ден?
Убихме се да те търсим!
- Ужасно се притеснихме. - Така беше.
Джейсън.
- Изнеси речта сега. - Той каза след десерта.
Хора, време е за реч, благодаря.
И така, събрали сме се тук днес,
за да отпразнуваме 50-годишния юбилей на Скот Филбърт.
Какво можем да кажем за него?
Човек е.
Висок човек.
И женен.
Висок, работещ, женен човек
с къща, съпруга и дъщеря.
Джейс.
И има карта за библиотека.
Но не задълго.
Съжалявам.
Той е човек с много високи критерии.
Не одобрява еърфрайърите за дълго пържене.
Предпочита по-традиционните фритюрници.
Ето я и Стиви, аплодисменти.
Здравей.
- Харесва големи портфейли. - Как си?
Другите му любими вещи са...
Мисля, че се затруднява да каже нещо смислено,
защото просто няма какво.
Глупости.
Бях умрял три часа, а никой не забеляза.
Умрях както и живях - незабележимо.
Маловажен човек, който впечатлява само с външен вид.
Но днес получих втори шанс за живот.
Втори шанс за битие, достойно за уважение.
Все пак не е нужно утре да съм такъв, какъвто съм днес.
Ето защо взех решение.
За да привлека вниманието към покачващото се морско равнище,
за което Стиви е загрижена,
реших да прекося сам Атлантическия океан с гребна лодка.
Това е.
Само ще...
- Наред ли е всичко? - Да, напълно.
Питам, понеже обяви, че ще прекосяваш с лодка океана.
Да, така възнамерявам.
И какво породи това решение?
Не съм постигнал кой знае колко досега.
А и както се оказва, малкото постигнато е вредно.
Преди две години препоръчах разширяване на сондажите в Арктика.
Вече добиват шистов газ в Източна Гренландия,
където по една случайност е основното място за размножаване
на уедъловия тюлен.
- Ето го. - Да, тюлен с досадна физиономия. Е, и?
От началото на сондажите популацията му е намаляла с 40 процента.
Убил съм уедъловия тюлен, основен вид.
Дори не знаех, че има различни тюлени. Мислех, че е само един.
- Вероятно вече е така заради мен. - Да не придирят толкова къде правят секс.
Като знам как изглеждат, цяло чудо е, че ги огрява.
Наясно си, че всичко в живота ми е пълен провал.
Без Стиви.
Нея няма да разочаровам.
Няма да съсипя бъдещето й.
Стига, Скот, едва на 50 години си.
Дори не ходиш на фитнес.
Стиви те обича такъв, какъвто си.
Баща ми почина на 51 години. Човек се замисля.
Колко още ми остава?
Паднал е от покрива заради антена.
- Не е наследствено. - Но човек се замисля.
Време е да оставя следа.
Хайде.
Затова те помолих за помощ.
- Да продължа ли... - Не сега.
Ако ще играем на "Божи бисквитки", да започваме,
иначе ще стоим до среднощ.
Всеки да си свали лявата обувка
и да си намисли любим външен министър, без да го казва.
- Не искаме да играем. - Добре тогава.
- Аз знам една игра. - Не сега, миличък.
Забавна е.
- Защо пък не! Как се нарича? - Името й е...
Плава ли? Плава ли?
- Потъва. - Плава.
Потъва.
Той позна, че плава.
Плава ли? Плава ли?
Потъва. Потъва!
Никой не позна.
Плава ли? Плава ли?
Е, добре.
Извинявай още веднъж за речта.
Когато човек иска прозорец, приятелят му дава огледало.
- Нещо такова си мислех и аз. - Ела тук.
Стига толкова.
Хайде в колата.
Готово.
- И какво, мамо, видя дух на прозореца ли? - Много ме е срам.
Беше отрезвяващо. Няма да близна и капка до вкъщи.
- Обичам те. - И аз, чао.
Чао, Джил. Чакай, още една.
- Готово. - Натоварихме се.
Нека аз да карам.
Моля те.
Хубаво, но никакви изблици на ярост.
- Иначе се разменяме. - Няма, обещавам.
- Взе ли си всичко? - Да, друго не ми трябва.
Хайде.
Чао!
Добре.
НОВ АДРЕС
ЛЮБИМИ
ДОМ (КАТ)
"ФЪРНДЕЛ РОУД" 40, БРАЙТЪН
Готово.
Да потегляме.
Превод на субтитрите Боряна Богданова