A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Különleges nap a mai.
A tavaszi nap-éj egyenlőség napja.
Sokak szerint ma a nappal és az éjszaka egyenlő hosszú.
Nem éppen. A tavaszi nap-éj egyenlőség csillagászati esemény.
PSZICHIÁTRIAI ÜGYELET
Az Egyenlítő síkja ma 17.57-kor áthalad a Nap középpontján.
Ez az a pillanat, amikor a fény és a sötétség teljesen kiegyenlítődik.
„Mondá a cyning:
'Élted add!
Melyt úgyis elvesztenél.
Add azt önként,
vagy mindőtök szenvedjék!'”
„Vagy mindőtök szenvedjék!”
Elnézést, hol találom Astrid Agerskovot?
Várja önt?
- Nem. - Csak rokonok látogathatnak.
Rokon vagyok, a volt férje.
- Elvezetne Astridhoz? - Igen. A 21-es szoba a folyosó végén!
Köszönöm!
„Ostara úgy csörgedezik a vérben,
akár a víz a folyómederben.”
Astrid!
Ma van 21 éve.
SAJÁT GYÁRTÁSÚ NETFLIX TARTALOM
Igen. Astridról szeretnénk beszélni.
Elég kalandos volt a helyzet,
de azt hiszem, pozitív értelemben.
Véleményünk szerint hazamehet.
Most már jól reagál a gyógyszereire,
bár ez a folyamat a vártnál később indult el nála.
Tényleg muszáj teletömni azzal a sok gyógyszerrel?
Lene, ne most!
Úgy tűnik, Astrid saját narratívát alkotott aköré, mi történt
Idával. A fejlődése aggodalomra ad okot,
ami a képzelet és a valóság elválasztását illeti.
Milyen narratíváról van szó?
Sokat beszél
egy Ostara nevezetű istennőről.
Azt hiszem, önök tudják, mire gondol.
Igen, az egy régi népmese, amit Astrid nagyon kedvel.
Úgy hiszi, Ida volt Ostara istennő, és hogy őt fel kellett áldozni.
Ez arra utal, hogy magyarázatot keres Ida eltűnésére,
ezt a magyarázatot pedig egy tündérmesében találta meg.
Így van. De mit tehetünk?
Rendkívül fontos, hogy ezután is segítsenek Astridnak
felmérni, hogy mi a valóság.
Ne fogadják el a történeteit akkor sem,
ha azok ártatlannak tűnnek.
Figyelsz? Így kell ezt!
Na?
Betetted a pizsamát?
- Igen. - Remek.
- A fogkefét? - Igen.
- És a rajzfüzetet? - Az nem kell.
Ó! Nem rajzolsz anyukádnál?
Már nem rajzolok.
Értem.
Nem vagy beteg, és ha nem vagy beteg,
- nem kell gyógyszert szedned! - De...
Csak apa találja ki az egészet.
Apa nem engedi, hogy kólát igyak.
Itt bármit megtehetsz.
Az ő világában...
az emberek betegnek hisznek, mert más vagy.
De tudod, mit?
Nem vagy beteg.
Különleges vagy.
Lene!
Astrid?
Kérdeznék valamit.
Ígérd meg, hogy az igazat mondod!
Hát persze.
Ida nem a testvérem?
- Szóval beszéltél Dennisszel. - Válaszolj!
Ne higgy neki!
Mit hallgatsz el?
Tényleg nem vagyunk testvérek?
Olyan, mintha itt lenne.
Nem gondolod?
Mintha csak elutazott volna...
és bármikor visszajöhetne.
Astrid, ülj az ágyra!
Csukd be a szemed!
Úgy, jó!
Lélegezz mélyen!
Úgy, még mélyebben!
Igen. Így jó.
Most szeretném, ha visszamennél oda!
- Hová? - Ne félj!
Itt vagyok, veled leszek.
Csukd be a szemed, és menj le az üregbe!
Képzeld azt, hogy megtalálhatod!
Képzeld azt, hogy visszahozhatjuk Idát! Nem örülnél neki?
- De, csak... - Mindketten tudjuk, hogy ott van.
Igaz? Na, most... Gyerünk!
Csukd be a szemed!
Csak csukd be!
Nem akarod?
- De, csak... - Nem akarod megtalálni a nővéred?
Szeretném, de...
Ő megtenné a helyedben, bármennyire is fél!
Tedd, amit mondok! Csukd be a szemed!
Menj, és keresd meg Idát!
Nem megy! Már nem tudok lemenni az üregbe!
Te vagy az egyetlen, aki képes rá!
Nem értem, hogy tehettél ilyet!
Mégis mi a csuda ütött beléd?
Segítségre van szükséged, de az már a te bajod!
Soha többé nem megy el hozzád. Soha!
Egyedüli felügyeleti jogot kérek, és most szólok,
hogy ha ellenzed, megyünk a bíróságra! Megértetted?
Anyád nincs jól.
Beteg.
Többé nem kell meglátogatnod, ígérem!
Jó éjt, kincsem!
Dennis kezdte el terjeszteni a pletykákat, rögtön Ida eltűnése után.
- Miért? - Nos...
Ürügyet keresett ahhoz, hogy továbbléphessen.
Elhidegült Idától, úgy tett, mintha nem ő lenne az apja.
Azért, hogy engem büntessen.
Téged?
Így engem hibáztathatott és elhagyhatott.
Tiszta lelkiismerettel kereshetett mást magának.
Nem apától hallottam.
Amelia mondta.
Amelia!
Mutatok neked valamit!
Lássuk csak...
mi ez itt!
- Hadd lám! - Olyan csinos vagy ezen!
Nézd csak... ezt!
Dennis és Ida.
Pont ugyanúgy csillog a szemük, hát nem?
Akkoriban minden jó volt.
Bármit is mond, régen minden jó volt.
- Emlékszel arra? - Igen.
- A dél-franciaországi nyaralásunk. - Rengeteg
- kétgombócos fagyit ettünk. - Igen.
És Oranginát ittunk...
Olyan rég volt!
Néha azt hiszem...
csak álom volt.
Amikor Dennis elvett tőlem, egy világ dőlt össze bennem.
Nem értettem.
Persze, hogy nem, hisz kislány voltál még.
Ne haragudj!
Semmi baj.
- Bocsi! - Ne törődj vele!
Jaj, de vicces! Olyan féltékeny voltam emiatt!
Mi a gond?
Ez egy hónappal a születésem előtt készült, nem?
Hát...
- Passz. - Ezen nem vagy terhes.
Nem. Valami nem stimmel.
- Egy évvel előtte készülhetett. - Rajta van a dátum, mint a legtöbb képen.
Mindegyiken van.
Ugye? Miért nem vagy rajta terhes?
Na?
- Te hazudsz nekem? - Nem. Én...
Válaszolj! Hazudtál?
Mondj valamit!
Olyan voltál nekünk... mint egy kis ajándék.
Miről beszélsz?
Kéthetesen kerültél hozzánk.
- Szóval hazudtál nekem? - Nem.
Dehogy.
Szóval apa nem is az apám.
Akkor kik a szüleim? Na?
Honnan érkeztem? Tényleg tudni szeretném.
Te és Ida különlegesek vagytok. Nővérek, a nap-éj egyenlőség lányai.
De mindig is az igazi szüleidnek éreztük magunk.
Astrid!
Mi történik, Astrid?
Látod őt?
Astrid!
- Astridot hívta. - Doris vagyok. Miért nem vette fel?
- Torben felébredt, beszélni akar magával. - Velem?
Igen, a fenébe is! Siessen! Azt mondja, fontos.
Jó napot! Jöttem, amint tudtam.
Annyi mindent tettem érte!
Nem kötök többé.
Értem.
Menjen be hozzá! Csak magára kíváncsi.
Torben!
Láttalak.
Te is láttál.
Nem emlékszel? Kislány korodban.
A narancsszínű ködben.
Az üregben, ahol a végzősök vannak.
Ott töltöttem azt a sok-sok évet.
Mindent láttam, hallottam.
De mintha lebénultam volna.
Kiabáltam, üvöltöttem, de semmi sem hatolt át az üregen.
Ismerős érzés?
- Régóta nem jártam ott. - Csak te...
értheted ezt.
Nem kellett volna odakerülnünk.
Hiba történt.
Jaj, kincsem, hová rohan az idő?
Nem olyan rég még kislány voltál.
Készülnöm kell!
Hát persze. Ne haragudj!
Csodás nap elé nézünk!
Ajándékot szeretnék adni!
Ezt.
Édesanyámtól kaptam, amikor végzős voltam.
Feltehetem neked?
Tüneményes vagy!
Fiatal és tüneményes!
Minden rendben lesz, drágám!
Minden.
Mi az, Ida?
Ó, az csak...
- A lábad! Vérzel! - Igen, az...
Miért vérzel?
Nem tudom.
- Miért vérzel? - Hagyd abba!
- Ida! - Eressz el!
Ne!
Mit tettél?
Nem bírtam.
Elvetetted? Mondd, hogy nem!
Engedj el!
Hagyj békén!
- Menj ki! - Nem!
Menj ki!
Idefigyelj, Ida...
Ne, figyelj! Ida!
Ne, Ida! Itthon kell maradnod! Hallasz?
Fogalmad sincs, mit tettél!
Hallgass rám! Ida!
Te meg mit bámulsz?
Történt valami, amikor a képet mutattad.
Már nem voltam itt. Csak ott voltam jelen.
- Megnézhetném újra? - Igen.
Az ott!
Henrik?
Az nem ember.
Hát micsoda?
Az a cyning.
Dühös, Astrid.
Huszonegy éve nem kapta meg, amit ígértek neki.
Nem enged, amíg meg nem kapja.
Nem lehet elmenekülni előle.
Az egyetlen út felé visz.
Mit akar?
Ezt már tudod, Astrid.
Mindig is tudtad.
Engem akar.
Köszönöm.
A fizikai valóság és a szellemvilág nem különül el egymástól.
Nincs szavunk erre a világnézetre.
Egyszerűen így gondolják.
Jó.
Nincs több kérdésem.
Nekem sincs.
Kérlek, kint várj!
CSENDET! VIZSGÁZTATUNK.
- Mindennel végeztél? - Igen.
- Édesem, olyan büszke vagyok! - Kösz, apa.
- Amennyire kihallottam, jól sikerült. - Remélem.
Elvégezted a középiskolát!
Gratulálok!
- Szóval... - Igen.
Úgy gondoljuk, jól fejtetted ki az anyagot.
Ismerted a fogalmakat, és a saját értelmezésed is belevitted.
Nagyon jó volt! Ötöst kapsz.
- A mindenit! - Gratulálok!
Köszönöm.
Gratulálok!
- Gratulálok! Szép napot! - Köszönjük.
Egek!
De megijedtem!
- Lene? - Csak egy kortyot!
- Igen, nagyszerű! - Parancsolj!
- Ida, jössz? Indulunk. - Ja, oké. Persze.
- Csirió! - Csirió!
- Rendben. Menj csak! - Otthon találkozunk!
Tessék, gyönyörűm!
A '99-ES ÉVFOLYAM – SIKERÜLT!
Szia!
Bocsánatot akartam kérni.
Nagyon hülye voltam.
- Miben voltál hülye, Falke? - Mondhattam volna valamit.
Miről?
- Nem kellett volna így történnie. - Ó!
- Hanem hogyan? - Nem kellett volna elmennünk.
- Egészségetekre, fiúk! - Egészség!
Jól van. Készen álltok?
Kapaszkodjatok, indulunk!
Egészségetekre!
Gratulálok!
Szia!
Astrid!
Beszélhetnénk?
Nem.
Hová mész?
Állj félre!
- Beszélni akarok veled! - Miről?
Talán arról, hogy egész életemben hazudtál?
Erről akarsz végre beszélni?
Megértem, ha haragszol rám.
Nem haragszom.
Azért akartunk kórházba vinni, mert aggódunk érted.
Mindenre ez a megoldásod.
Hogyan hazudhattál nekem annyi éven át?
- Hazudtam? - Igen.
Te voltál az egyetlen, akiben megbíztam, akiről azt hittem, hogy számíthatok rá.
Te pedig...
úgy tettél, mintha az apám lennél!
Astrid, az apád vagyok!
És mindent az irántad érzett szeretetből teszek!
Pont olyan vagy, mint Lene.
Astrid!
Astrid, nyisd ki!
Astrid, nyisd ki az ajtót!
Ne menj el!
- Betöröm az ablakot! Nyisd ki! - Ja, hogy visszavihess a kórházba.
- Üdv nálunk! - Köszi.
Sziasztok! Szia, Amelia! Kérsz egy sört?
Hát itt vagy! Jaj, drágám!
- El kell... - Be akarok menni!
- Mit akarsz? - Ida, nem mehetsz!
Veszélyben vagy! Eljön érted!
- Kiről beszélsz? - Figyelj!
Alkut kötöttem. Ostobaság volt tőlem.
- De nem gondoltam... - Miről beszélsz?
Hinned kell nekem!
- Dennis nem az igazi apád. - Ezt nem akarom hallani...
Hallanod kell!
Nem sikerült teherbe esnem, így alkut kötöttem veled kapcsolatban.
Le kellett volna mondanom rólad 18 éves korodban. De nem hittem...
- hogy vissza fog jönni. - Mi van?
De megváltoztattam az alkut, és...
a kisbabád ígértem helyetted.
Te hallod, amit mondasz?
Erre te elvetetted!
Megölted a gyermekét!
- Minden elveszett! - Tűnj a közelemből!
Ida, most jön el érted!
- Teljesen megőrültél! - Itt kell maradnod!
Mindent tönkretettél!
- Érted? - Engedj el!
- Engedj! - Ida, nem mehetsz el!
Megőrültél!
Követelni fogja az áldozatait!
De most sipirc!
Henrik Malmstrømöt keresem. Itt lakik?
Henrik!
- Hé, Astrid! Ida bent van? - Igen.
Köszi.
- Ida! - Nem akarok beszélni veled!
- Valami nem stimmel. - Így van, Jakob.
- Semmi sem stimmel. - Mármint a könyvvel.
A grimoárral. Henriktől loptam.
- Tudom. - Honnan tudod?
- Nem számít. - Már nincs meg.
Ostora. Huszonegy évente.
Huszonegy évente.
- Mi történt akkor éjjel? - Engedj!
Ne érj hozzám!
Rohadj meg, Jakob! Rohadjon meg Amelia is!
Anyám is rohadjon meg!
Mind rohadjatok meg!
Sziasztok!
Köszi, hogy benéztetek!
Mi történik?
Hová tűnt mindenki?
VÁR RÁNK A JÖVŐ ÉS A SZABADSÁG!
Ostora!
A feliratot fordította: Poór Anikó