NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Tänään on erityinen päivä.
On kevätpäiväntasaus.
Sanotaan, että silloin päivä ja yö ovat yhtä pitkiä,
mutta se on väärin. Kevätpäiväntasaus on astronominen tapahtuma.
AKUUTTIPSYKIATRIA
Silloin aurinko ohittaa päiväntasaajan. Se tapahtuu tänään klo 17.57.
Sillä hetkellä valo ja pimeys ovat täydellisessä tasapainossa.
Cyning sanoo:
"Anna elämäsi.
Se, jonka menetystä surisit.
Anna se kernaasti,
tai kaikki saavat kärsiä."
Tai kaikki saavat kärsiä.
Anteeksi, missä Astrid Agerskov on? -Tietääkö hän tulostasi?
Ei. -Vain sukulaiset saavat vierailla.
Olen sukulainen. Hänen ex-miehensä.
Näytätkö, missä Astrid on? -Kyllä, tuolla. Huone 21.
Kiitos.
"Ostara virtaa veressä -
kuin vesi joessa."
Astrid?
Siitä on tänään 21 vuotta.
Kyllä. Tulimme puhumaan Astridista.
Tämä on ollut melkoinen matka, mutta minusta positiivinen.
Arviomme mukaan hän on valmis kotiin.
Hän alkaa reagoida hyvin lääkitykseen,
vaikka siihen on mennyt odotettua kauemmin.
Mutta onko hänelle pakko antaa lääkkeitä? -Lene, ei nyt.
Astrid on luonut oman versionsa siitä, mitä tapahtui -
Idalle. Olemme huolissamme siitä,
miten hän erottaa fantasian ja todellisuuden.
Mistä versiosta sinä puhut?
Hän puhuu paljon jumalattaresta nimeltä Ostara.
Taidatte tietää, mitä hän tarkoittaa.
Kyllä, se on vanha kansantarina, josta Astrid pitää.
Hänestä Ida oli jumalatar Ostara,
ja että hänet piti uhrata.
Se viittaa siihen, että hän yrittää selittää Idan katoamisen.
Hän löysi selityksen sadusta.
Niin. Mitä voimme tehdä?
On tärkeää, että autatte yhä Astridia testaamaan todellisuutta.
Ettette lähde tarinoihin mukaan, vaikka ne tuntuisivat viattomilta.
Oletko valmis? Täältä se tulee.
Mitä?
Pakkasitko pyjamasi?
Kyllä. -Hienoa.
Hammasharjan? -Jep.
Entä piirustusvihkosi? -En tarvitse sitä.
Etkö piirrä äidin luona? -En piirrä enää.
Selvä.
Et ole sairas, ja kun ei ole sairas,
ei täydy ottaa noita pillereitä. -Mutta...
Isä vain keksii jotain.
Isä ei anna minulle kolaa.
Täällä voit tehdä mitä vain.
Tässä maailmassa -
ihmiset pitävät sairaana, jos on erilainen.
Tiedätkö mitä?
Et ole sairas.
Olet ainutlaatuinen.
Lene?
Astrid?
Minun pitää kysyä jotain. Lupaa kertoa totuus.
Totta kai.
Emmekö Ida ja minä olleet siskoja? -Puhuit Dennisille.
Vastaa nyt. -Älä usko hänen puheisiinsa.
Mitä jätät kertomatta?
Onko totta, ettemme ole siskoja?
Melkein kuin hän olisi täällä. Eikö vain?
Ihan kuin hän olisi vain matkalla -
ja voisi palata milloin vain.
Astrid, istu sängylle.
Sulje silmäsi.
Kyllä. Hyvä.
Ja hengitä syvään.
Vielä enemmän.
Kyllä. Hyvä.
Nyt haluan, että palaat sinne.
Minne? -Älä pelkää.
Olen tässä ja jään luoksesi.
Yritä sulkea silmäsi ja mennä sinne luolaan.
Kuvittele löytäväsi hänet.
Kuvittele, että saisimme Idan takaisin. Etkö haluaisi?
Kyllä, mutta... -Tiedämme, että hän on siellä.
Eikö niin? No niin. Älä viitsi.
Sulje silmäsi.
Etkö halua?
Joo, mutta... -Etkö halua löytää siskoasi?
Haluan, mutta...
Vaikka hän olisi peloissaan, hän tekisi sen auttaakseen sinua!
Tee kuten sanon. Sulje silmäsi.
Mene etsimään Ida.
En voi. En pääse enää sisään luolaan. -Olet ainoa, joka pääsee sinne.
En ymmärrä, miten saatoit tehdä niin! Mikä hitto sinua vaivaa?
Tarvitset apua, mutta se sinun on selvitettävä.
Hän ei enää käy luonasi. Ei koskaan. Haen huoltajuutta. Sanon sinulle nyt,
että jos vastustat sitä, menemme oikeuteen. Ymmärrätkö sen?
Äitisi ei voi hyvin.
Hän on sairas.
Sinun ei täydy käydä siellä enää. Lupaan sen.
Hyvää yötä, kulta.
Dennis alkoi levittää huhuja heti Idan katoamisen jälkeen.
Miksi? -No...
Hän tarvitsi tekosyyn jatkaa eteenpäin.
Sitten hän päätti, ettei hän ollut Idan isä.
Hän halusi rangaista minua.
Sinuako?
Jotta hän voisi syyttää minua ja jättää minut.
Etsiä jonkun muun tuntematta huonoa omatuntoa.
Mutta en kuullut tätä isältä.
Amelia kertoi minulle.
Amelia.
Näytän sinulle jotain.
Katsotaanpa,
mitä se on.
Se pitää vain löytää. -Olet niin nätti.
Katso tätä.
Tuossa ovat Dennis ja Ida.
Hänellä on samat silmät kuin Dennisillä.
Kaikki oli silloin hyvin.
Vaikka hän mitä sanoisi, kaikki oli hyvin.
Muistatko tämän? -Kyllä.
Matkamme Etelä-Ranskaan. -Söimme monta tuplajätskitötteröä.
Ja joimme Oranginaa...
Siitä on niin kauan.
Joskus luulen,
että se oli vain unta.
Kun Dennis vei sinut minulta, maailmani romahti.
En ymmärtänyt.
Et, olit vain pikkutyttö.
Anteeksi.
Anna olla.
Anteeksi. -Ei se mitään.
Tuo on hassu. Se kuva sai minut aina mustasukkaiseksi.
Mikä hätänä?
Tämä otettiin kuukautta ennen syntymääni, eikö niin?
No...
En tiedä. -Et ole raskaana.
Sen on oltava virhe.
Tämän täytyy olla edelliseltä vuodelta. -Tässä on päiväys. Useimmissa näistä on.
Kaikissa on päiväys.
Eikö niin? Mikset ole raskaana?
Mitä?
Valehteletko sinäkin minulle? -En. Minä...
Vastaa. Valehteletko?
Sano jotain!
Olit kuin pieni lahja meille. -Mitä tarkoitat?
Saimme sinut kaksiviikkoisena.
Valehtelitko siis minulle? -En.
En.
Eli isä ei ole minun isäni.
Keitä vanhempani ovat? No?
Mistä minä tulin? Haluaisin tietää.
Sinä ja Ida olette erityisiä. Olette siskoja, päiväntasauksen tyttäriä.
Mutta meistä tuntui aina siltä, että olemme oikeita vanhempiasi.
Astrid?
Mitä tapahtuu, Astrid?
Näetkö hänet?
Astrid?
Astrid. -Doris täällä. Mikset vastaa?
Torben heräsi ja haluaa puhua kanssasi. -Minunko?
Niin, hittolainen. Kiirehdi! Hän sanoo, että asia on tärkeä.
Hei. Tulin niin nopeasti kuin pääsin.
Kaiken tekemäni jälkeen.
En neulo enää.
Okei.
Mene katsomaan häntä. Sinut hän haluaa nähdä.
Torben?
Näin sinut.
Ja sinä näit minut.
Etkö muista? Kun olit tyttö.
Oranssissa sumussa.
Luolassa, jossa ylioppilaat ovat.
Olin vankina siellä vuosia.
Näin ja kuulin kaiken.
Kuin olisin halvaantunut.
Huusin ja karjuin, mutta mikään ei päässyt läpi. Tiedätkö sen tunteen?
En ole ollut siellä aikoihin. -Vain sinä voit ymmärtää tätä.
Meidän ei pitänyt olla siellä.
Jokin meni pieleen.
Kulta, mihin aika meni?
Olit hetki sitten pikkutyttö.
Minun pitää valmistautua. -Kyllä. Tietysti. Anteeksi.
Päivästä tulee kaunis.
Toin sinulle lahjan.
Tässä.
Äitini antoi sen, kun valmistuin.
Voinko laittaa sen?
Näytät ihanalta.
Nuorelta ja ihanalta.
Kaikki järjestyy, ei hätää. Kaikki.
Mitä tuo on, Ida?
Se on vain...
Jalkasi vuotaa verta. -Niin, se on...
Mistä se tulee?
En tiedä.
Mistä se tulee? -Lopeta.
Ida. -Päästä irti.
Eikä.
Mitä sinä teit?
En voinut.
Hankkiuduitko siitä eroon? Et kai? -Päästä irti. Jätä minut rauhaan.
Häivy. -En.
Häivy!
Kuuntele, Ida.
Ei, kuuntele. Ida!
Ei, Ida. Sinun on pysyttävä kotona. Kuuletko?
Et tiedä, mitä olet tehnyt. Kuuntele minua. Ida.
Mitä tuijotat?
Kun näytit kuvan, jotain tapahtui.
En ollut enää täällä. Vain siellä.
Saanko nähdä sen kuvan vielä? -Kyllä.
Tuo.
Henrik?
Se ei ole ihminen.
Mikä sitten?
Se on Cyning.
Hän on vihainen.
Hän ei saanut hänelle luvattua 21 vuotta sitten.
Hän ei luovuta, ennen kuin saa sen.
On turha paeta häntä.
Voi vain mennä häntä kohti.
Mitä hän haluaa?
Tiedät sen jo, Astrid.
Olet aina tiennyt.
Minut.
Kiitos.
Fyysinen ja henkinen maailma eivät ole erillisiä.
Mikään sana ei kuvaa sitä maailmankuvaa.
Niin se vain on.
Hyvä.
Minulla ei ole muuta.
Ei minullakaan.
Odota ulkona.
HILJAISUUS KOE KÄYNNISSÄ
Olet valmis. -Kyllä.
Kulta, olen niin ylpeä. -Kiitos, isä.
Oven läpi kuulemani mukaan hyvin meni. -Toivottavasti.
Olet ylioppilas.
Onneksi olkoon.
Eli... -Aivan.
Puhuit aineistosta kattavasti.
Tunsit käsitteet, ja analysoit aihetta itsekin.
Se oli tosi hyvä. Saat L:n.
Vau. -Onnittelut.
Kiitos.
Onneksi olkoon.
Onneksi olkoon. Hauskaa päivää. -Kiitos.
Hyvänen aika.
Tuo säikäytti minut.
Lene? -Vain vähän.
Tuo on sopivasti. -Ole hyvä.
Ida, tuletko sinä? Lähdemme nyt. -Selvä. Toki.
Kippis. -Kippis.
Selvä. Mene sitten. -Nähdään kotona.
Ole hyvä, kaunotar.
VUODEN 99 LUOKKA OHI ON
Hei.
Halusin pyytää anteeksi.
Olen ollut typerä.
Miten olet ollut typerä, Falke? -Olisi pitänyt sanoa jotain.
Mistä?
Ei sen pitänyt olla tällaista. -Ai.
Millaista sitten? -Meidän ei olisi pitänyt mennä.
Kippis, pojat! -Kippis!
Selvä. Oletteko valmiita?
Pitäkää kiinni. Nyt mennään!
Kippis!
Onneksi olkoon!
Hei.
Astrid?
Voisimmeko vaihtaa pari sanaa?
Emme. -Minne menet?
Siirtyisitkö?
Haluan puhua kanssasi. -Mistä?
Siitäkö, että valehtelit minulle?
Haluatko vihdoin puhua siitä?
Ymmärrän, jos olet vihainen minulle. -En ole vihainen.
Halusimme sinut osastolle, koska olemme huolissamme sinusta.
Se on aina ollut ratkaisusi.
Miten saatoit valehdella minulle niin monta vuotta?
Valehdellako? -Kyllä.
Olit ainoa, johon luotin ja johon luulin voivani luottaa.
Ja sitten -
sinä vain esitit isääni.
Astrid, olen isäsi.
Teen kaiken, koska rakastan sinua.
Olet aivan kuin Lene.
Astrid?
Astrid, avaa.
Astrid, avaa ovi.
Älä mene.
Rikon ikkunan. Astrid, avaa ovi.
Veisit minut taas sairaalaan. -Avaa ovi.
Tervetuloa. -Kiitos.
Hei, Amelia, haluatko oluen?
Siinähän sinä olet. Voi, kulta.
Jää... -Haluan mennä sisälle.
Mitä haluat? -Et voi lähteä.
Olet vaarassa. Hän tulee hakemaan sinua.
Kenestä puhut? -Kuuntele.
Tein sopimuksen. Se oli typerää.
En koskaan uskonut... -Kenestä puhut?
Sinun on uskottava minua.
Dennis ei ole oikea isäsi. -En halua kuulla tätä...
Sinun on pakko kuulla se.
En voinut tulla raskaaksi, joten tein sopimuksen sinusta.
Luopuisin sinusta, kun olet 18. Mutta en uskonut...
En uskonut, että hän palaisi. -Mitä?
Mutta sitten muutin sen niin, että lupasin hänelle vauvasi.
Kuuletko itseäsi? -Mutta nyt hankkiuduit eroon siitä.
Olet tappanut hänen lapsensa.
Kaikki on menetetty. -Mene pois.
Ida, hän tulee hakemaan sinua.
Olet täysin hullu. -Sinun pitää jäädä tänne.
Olet pilannut kaiken.
Ymmärrätkö? -Päästä irti.
Ida, et voi lähteä. -Päästä irti!
Olet hullu. -Hän hakee uhrauksensa.
Menehän nyt.
Etsin Henrik Malmstrømia. Asuuko hän täällä?
Henrik?
Astrid, onko Ida sisällä? -Kyllä.
Kiitos.
Ida? -En halua puhua sinulle.
Jokin on pielessä. -Niin on, Jakob.
Kaikki on pielessä. -Ei, tässä.
Loitsukirja. Varastin sen Henrikiltä.
Tiedän sen. -Mistä tiedät?
Ei sillä ole väliä. -Se on nyt poissa.
Ostara. Joka 21. vuosi.
Joka 21. vuosi.
Mitä sinä yönä tapahtui? -Päästä irti. Älä koske minuun.
Haista paska, Jakob. Paskat Ameliasta.
Paskat äidistäni.
Painukaa kaikki hittoon.
Heippa.
Kiitos, kun kävitte.
Mitä tapahtuu?
Missä kaikki ovat?
TULEVAISUUS JA VAPAUS ODOTTAVAT
Ostara.
Tekstitys: Eveliina Paranko