ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
Jakobe.
Ostavi me!
Jakobe, dosta je.
Ne sviđa mi se ovo.
Falke!
NETFLIXOV ORIGINAL
NAĐIMO SE U LUNAPARKU U PETAK U 14 H
Polako.
-Pusti me! -Oni te mogu čuti!
-Pusti me! -Smiri se!
Oprosti.
-Što želiš?! -Oprosti.
-Oprosti ako sam te uplašio. -Zašto me pratiš? Zašto?
Ne sličiš joj.
Jeste li stvarno sestre?
Tko si ti?
Možeš li pogoditi tko sam?
-Falke? -Pogodak!
Oni nas mogu čuti.
Moraš poći sa mnom. Dođi.
Neću ti nauditi.
Dođi.
Dođi. Požuri se.
Ondje.
Dobro. Popni se, hajde.
Dođi.
Dođi. Uđi. Ovdje nas ne mogu čuti.
Ovdje nas ne čuju.
Da.
Dobro.
Imaš li snimač?
Snimaj. Moraš snimati.
Dobro. Sjajno.
Dobro.
Prije nisi bila spremna. Dobro?
Sad imaš dijelove.
I možeš razumjeti moje dijelove.
I da, 21.
-Dobro, 21. -Da.
-Dvadeset jedan nestali? -Ne, 21 dio.
-Dvadeset jedan, 22, 23, 21... -Ne razumijem.
-Kakve dijelove? -Ne! Dobro.
Dvadeset tri, 22, 21! Da!
Dvadeset jedan.
-Jesi poslušala pjesmu? -Da.
Onda znaš!
-Najvažniji dio je... -Pjesma je najvaž...
Ne, dovraga! Ne pjesma.
Ne. Hej, nemoj ići.
Elektrošokirali su mi mozak. Kažu da...
Ostara je Ida!
Pjesma.
-Ida je Ostara? -Da.
Sve je pisalo u toj knjizi.
Kojoj knjizi?
Jakobovoj. Pisalo je sve o jajetu i Ostari.
Slušaj...
Moraš to bolje objasniti.
-O kakvom jajetu govoriš? -Jaje.
Popila ga je i dogodilo se.
-Što se dogodilo? -Ono iz knjige.
Gdje je ta knjiga?
Nema je više.
Ali obistinilo se.
Jer je Jakob kažnjen.
Amelia je nešto izgubila, ja patim, a Ida je...
Ida je što?
Bila je žrtvovana.
Što si joj učinio?
Nisam ja. Ne bih joj nikad naudio.
-Što se dogodilo kad su nestali? -Nije se tada dogodilo.
-Dogodilo se prije. -Prije? Na...
Na otoku?
Da, točno. Sad shvaćaš. Shvaćaš.
Što se dogodilo na otoku?
Vidio sam
što sam vidio.
Nije imalo ni logike ni smisla.
Učini to, Falke.
Ne boj se.
Što se dogodilo Idi?
Ne znam. Pitaj Idinu majku.
-Svoju mamu? -Da, tvoju i Idinu.
-Zašto? -Znala je što će se dogoditi.
-Kako? -Jer je Ida bila zatvorena.
Idina se mama bojala.
-Kako je mogla znati? -Ne znam, ali znala je da će Ida nestati.
Ali...
Znam da imam pravo, ali moji se dijelovi još ne uklapaju.
Ne mogu dalje.
Moj put ovdje završava, ali ti možeš.
Pronaći ćeš istinu.
Gdje ću je pronaći?
Vozač.
Vozač ima dijelove.
Ali on je u bolnici. Ne mogu, on je...
Upravo tako. On je bliže.
-On nije dobro. -Ne, a ti jesi?
Pođi k njemu.
Ekvinocij.
Astrid.
Poslušaj pjesmu, Astrid.
Normalno i unatrag.
Torbene?
Torbene, čujete li me?
Astrid je.
Pokušali ste mi nešto reći.
Je li o kamionu za maturante?
Torbene?
Dajte mi znak ako me čujete.
Što radite ovdje?
Htjela sam ga nešto pitati.
Želim da odete.
Hoće li ozdraviti?
Možete li otići?
Ako me čujete, dajte mi znak.
Ne čuje vas. Nikoga ne čuje.
Mozak mu je mrtav.
Gotovo je.
Unutra više nema nikoga.
Da, ali zar se ne može probuditi?
-Sutra ga isključujemo. -Nemojte.
-Možemo što god želimo. -Što ako on...
Možemo li posljednje trenutke provesti nasamo?
Da, ali što ako se probudi?
Vi ne shvaćate, zar ne?
Vi ste krivi za ovo.
Pomiče se.
Pomaknuo je prste. Torbene?
Hoćete li prestati?
Kako se usuđujete?
Lene?
Astrid, jesi li to ti?
Znala si nešto.
Znala si da će Ida nestati.
Što to govoriš?
Nikad je nisi puštala van.
Morala je biti u sobi.
To nije istina, Astrid.
Varaš se.
Uvijek ste se svađale.
Ne više od...
drugih tinejdžerica i njihovih mama.
Nisi htjela da uđe u kamion. Sjećam se toga.
Glupost.
Samo sam htjela da se...
čuva.
To nije značilo da nije smjela ići.
Ali tada si bila mala.
Naravno da se svega drukčije sjećaš.
Samo sam je htjela zaštititi.
Kao što to majke čine.
Kao što sam i tebe štitila.
Ali...
nisi me zaštitila.
Nije te bilo.
-Ne. -Ne.
Nisam ja kriva.
Astrid, samo sam ti ja tada vjerovala.
Ali to je bio Dennis.
-Dennis mi te oduzeo. -Ali bila sam bolesna.
Govorila si da je mogu naći.
-Da. -Imala sam devet godina.
Imala sam devet godina!
Sve se vraća, zar ne?
Vidim ti to na licu.
Osjećam to. Opet to doživljavaš, zar ne?
-Nisam bolesna. -Nisi.
Znam da nisi.
Nisi bolesna.
S tobom je sve u redu.
Uvijek si imala posebnu vezu s Idom.
Da.
Imaš posebnu sposobnost.
Vjeruj u nju.
S tobom je sve u redu. Jest.
Idem otvoriti.
Da.
Bole li te oči od ovoga?
Imaš li često noćne more?
Imaš li ih kad si budna?
Uvijek sam budna kad ih imam.
Probude te, ali događaju se samo dok spavaš.
Ne, ne spavam.
Sigurna sam da djeluju stvarno.
Često imaš glavobolje?
-Ne. -Pogledaj si trbuh.
Skroz dolje. Da. I natrag.
Ovako. Eto.
-Samo želim ići kući. -Da.
Netom prije nego što se dogodi...
Čuješ li, nanjušiš li ili osjetiš što?
Ne, ne prije, ali ponekad smrdi u pećini.
Dobro.
Sad lezi, molim te.
Hajde, lezi. Molim te.
Osjetit ćeš maleni ubod.
Duboko udahni.
Dođite na trenutak.
Moj zaključak je da je sve u redu.
-Rekla sam ti. -To nije moguće.
-Dobra je vijest da je dobro. -Znam da nešto nije u redu.
Slušaj liječnicu, Dennise.
Fiziološki je sve u redu.
Nema ničega. Nema tumora.
Nema epilepsiju i krvni nalazi ne pokazuju ništa neobično.
Kažete to, ali očito je da nešto nije u redu s njom.
Sasvim vas razumijem.
Znam kroz što prolazite i suosjećam s...
Znam da je teško...
Ida?
Pusti me!
Odmah me pusti!
-Astrid, pogledaj me. -Pusti me!
-Dušo, čuješ li me? -Pusti me!
-Reci mami što se događa. -Odmah me pusti!
Tata, moraš mi vjerovati.
Ne izmišljam.
Borila sam se da pobjegnem.
Znam.
Sad se odmaraj.
Ovdje sam s tobom.
Ali ne slušaš me.
Naravno da slušam. Čujem sve što kažeš.
Došao je da me odvede.
Pokušaj malo odspavati.
Prije nisi bila spremna, ali sad imaš dijelove i možeš razumjeti moje.
-I da, 21. -Dvadeset jedan nestali?
Ne, 21, 22, 23, 22...
Ne razumijem. Kakve dijelove?
Dosta! Dobro.
21. LIPNJA
MATURANTI NESTAJU
To je solsticij.
ZIMSKI SOLSTICIJ
Proljetni ekvinocij...
LJETNI SOLSTICIJ
23. RUJNA
MOJ ROĐENDAN
22.12. - MRTAV, ZIMSKI SOLSTICIJ
21 MATURANT - TRAGEDIJA
Normalno i unatrag.
Ostara
Astrid, ti si sljedeća.
Ne.
Astrid, ti si sljedeća.
Što se događa?
Tata, sve je povezano.
Ja sam dio toga.
-Što se događa? -Ja sam dio toga.
Vidi.
Jakob, Amelia i Falke bili su na otoku
za ekvinocija s Idom. Za ekvinocija.
Ida je nestala.
Jedino je ona nestala jer je ona odabrana, ona je Ostara.
Bila je božica na tom otoku.
Ne znam što se točno dogodilo,
ali ima nešto u tim datumima.
Ima nešto. Falke stalno spominje 21.
I 22 i 23. Stalno to ponavlja.
Snimila sam.
Jakob umire 22. prosinca.
Dana 21. ožujka bili su na otoku za ekvinocija.
Dana 21. lipnja svi nestaju.
To je...
zimski solsticij
i proljetni ekvinocij, a 21. je ljetni solsticij.
I što nedostaje?
Jesenski ekvinocij.
To je 23. rujna.
Moj rođendan.
I ja sam umiješana, tata.
-Zar ne vidiš? -Draga.
Ne vidiš to.
Što ako nikad nisam imala vizije i ako...
-Moraš ovo poslušati. -Da.
Stvarno moraš ovo poslušati.
Važno je da me poslušaš.
Ne, nemoj. Pogledaj me.
Moraš ovo ozbiljno shvatiti.
-Shvaćam. -Moraš me ozbiljno shvatiti.
-Vjeruj mi da shvaćam. -Dobro. Slušaj.
Slušat ću. Poslušat ću.
-Slušaj ovo. -Da.
Dobro. Čekaj malo. Slušaj.
-Slušaj. -Da.
Čekaj.
-Slušaj. -Da.
Čekaj malo. Čekaj.
Čulo se.
Slušaj. Kaže: „Astrid, ti si sljedeća.“ Rekao je to.
Rekao mi je to.
Ne može biti.
-Astrid. -Ne slušaš me!
Ne slušaš!
-Ne. Ti slušaj. -Čulo se. Ne može...
Slušaj me sad. Dođi.
Maloprije je imalo smisla!
-Spusti to. -Imalo je smisla!
Odloži snimač. Evo.
Smiri se. Ostani ovdje sa mnom.
Dođi.
Sjednimo ovdje zajedno.
Polako, dušo. Diši.
Moraš se osloboditi te krivnje.
Zar ne? Nisi nigdje pogriješila. Nismo ništa mogli. Nisi je mogla spasiti.
Nisi mogla ništa učiniti. Nisi ti kriva.
I sve ovo s Ostarom je bajka, dušo.
To je samo bajka, dobro? Nisi ništa mogla učiniti.
Ti nisi ništa kriva. Eto.
-Ali čulo se. -Diši.
Imali smo dobre rezultate na radionici koju smo stvorili...
Izradili smo neke fora...
Možda bismo mogli otići vidjeti sobu.
Dođi, dušo.
-Tata, ne želim biti ovdje. -Hajde. Uzmi stvari.
Dođi, dušo.
Ovo je tvoja soba.
Raskomoti se, dobro?
Pokušaj se lijepo smjestiti.
Pogledajmo.
DOBRO DOŠLA, ASTRID
Zašto moram živjeti ovdje?
Nećeš tu živjeti. Bit ćeš tu dok ti ne bude bolje, dobro?
Kako će mi biti bolje?
Pa...
Za početak će ti dati lijek.
Da noćne more prestanu.
Zar ne? To je dobro.
Neću više imati noćne more ako uzmem taj lijek?
Nećeš. I sve će biti u redu.
Ali kako će se onda Ida vratiti?
Poslije ćemo o tome.
Dobro?
Sve će biti u redu.
Opa, što se dogodilo Mikali?
Ispala mi je.
Bok.
Što je bilo? Nešto se dogodilo?
Da.
Vraćam se kući.
Dobro.
Oprosti.
Ne ispričavaj se. Samo se vrati kući.
Jako nam nedostaješ.
Astrid je.
Ovdje Mathias, Jakobov brat.
Bok.
Ovo bi moglo zvučati čudno.
Primio sam pismo za tebe.
Za mene?
Da, možeš ga preuzeti u trgovini kad god želiš.
Bojim se da ne mogu. Vraćam se u Bornholm.
Dobro, ali od Jakoba je.
Od Jakoba?
Da, piše da je iz Rumunjske.
Iz mjesta imena Marrakech.
Možemo li usput negdje stati?
-Izvoli. -Hvala.
Je li umro u Rumunjskoj?
Da.
Znači, znao si gdje je bio?
Zašto si lagao?
Bojao sam se da ćeš opet uzburkati prošlost
i Jakoba uvući u nered iz kojega je tek pobjegao.
Jakob je prije nekoliko mjeseci došao posuditi novac.
Ali doimao se drukčijim, spokojnijim.
Kao da je pronašao mir.
Nije se ubio.
Misliš da ga je netko ubio?
Samoubojstvo nema smisla.
Dugo ga nisam vidio tako sretnog. Zašto bi se ondje ubio?
Što je radio ondje?
Kakvo je to mjesto?
Ne znam. Rekao je da je napokon pronašao ono što je toliko dugo tražio.
„Ostara teče u krvi kao što voda teče u rijeci.”
Znači li ti to išta?
Ne. Istrgnuto je iz neke knjige.
Izvještavaj me, može?
JAKOB SKIPPER, MARRAKECH, RUMUNJSKA
Bok, dobili ste Astrid. Ne mogu se sada javiti.
Ostavite poruku i nazvat ću vas. Bok.
Što se dogodilo? Gdje si?
Nazovi me.
Morao sam to učiniti. Ima moje dijelove.
Isključi tu usranu pjesmu. Začepi!
Možeš li mi oprostiti?
Sve ću ispraviti.
Sve je na svome mjestu. Sve ima svoje mjesto.
A tamo...
Sve ima svoje mjesto.
Prijevod titlova: Tina Vlakančić