‫סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫יאקוב.‬
‫עזוב אותי! עזוב.‬
‫יאקוב, מספיק.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫פאלקה!‬
‫- תוכן מקורי של NETFLIX -‬
‫- פגשי אותי בפארק השעשועים באקן‬ ‫ביום שישי בשעה 14:00 -‬
‫הירגעי.‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-הם יכולים לשמוע אותך.‬
‫עזוב.‬ ‫-הירגעי.‬
‫סליחה.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-אני מצטער.‬
‫אני מצטער אם הפחדתי אותך.‬ ‫-למה אתה עוקב אחריי?‬
‫את לא נראית כמוה.‬
‫את באמת אחותה?‬
‫מי אתה?‬
‫את יכולה לנחש מי אני?‬
‫פאלקה?‬ ‫-בדיוק.‬
‫הם יכולים לשמוע אותנו.‬
‫את חייבת לבוא איתי. בואי.‬
‫לא אפגע בך.‬
‫בואי.‬
‫בואי איתי.‬
‫בואי.‬
‫מהר.‬
‫הנה...‬
‫טוב. עלי לכאן. קדימה.‬
‫בואי. בואי לכאן.‬
‫הם לא יכולים לשמוע אותנו כאן.‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫הבאת את מכשיר ההקלטה שלך?‬
‫תקליטי את זה. את חייבת להקליט.‬
‫בסדר. נהדר.‬
‫בסדר.‬
‫לא היית מוכנה לפני כן. בסדר?‬
‫אבל החלקים ברשותך כעת.‬ ‫ואת יכולה להבין את החלקים שלי.‬
‫כן? 21!‬
‫בסדר. 21.‬ ‫-כן.‬
‫העשרים ואחד שנעלמו?‬ ‫-לא. 21 חלקים.‬
‫עשרים ואחת, 22, 23. עשרים ואחת...‬ ‫-אני לא מבינה.‬
‫על אילו חלקים אתה מדבר?‬ ‫-מספיק. בסדר.‬
‫עשרים ושלוש, 22, 21. כן!‬
‫עשרים ואחת...‬
‫הקשבת לשיר?‬ ‫-כן.‬
‫אז את יודעת.‬
‫החלק הכי חשוב הוא...‬ ‫-השיר הוא הכי...‬
‫לא, לעזאזל. לא השיר.‬
‫לא. היי, אל תלכי.‬
‫היה לי חשמל במוח. הם אומרים ש...‬
‫אוסטרה היא אידה!‬
‫ש... שיר.‬
‫אידה היא אוסטרה?‬ ‫-כן.‬
‫הכול כתוב בספר.‬
‫איזה ספר?‬
‫הספר של יאקוב.‬ ‫היה כתוב בו על הביצה ועל אוסטרה.‬
‫איזה ספר?‬
‫תסביר לי את זה יותר טוב.‬
‫על איזו ביצה אתה מדבר?‬ ‫-הביצה.‬
‫היא שתתה אותה ואז זה קרה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-מה שהספר אמר.‬
‫איפה הספר הזה עכשיו?‬
‫הוא נעלם. נעלם.‬
‫אבל הכול התגשם.‬
‫כי יאקוב נענש.‬
‫ואמיליה איבדה משהו, ואני סובל, ואידה...‬
‫מה עם אידה?‬
‫היא הוקרבה.‬
‫מה עשית לה?‬
‫אני לא... לא הייתי פוגע בה.‬
‫מה קרה בלילה שבו הם נעלמו?‬
‫זה לא קרה אז.‬
‫זה קרה לפני כן.‬ ‫-לפני כן? על ה...‬
‫זה קרה על האי?‬
‫כן, בדיוק. עכשיו את מבינה.‬
‫מה קרה על האי הזה?‬
‫ראיתי...‬
‫ראיתי מה שראיתי.‬
‫ולא היה שום היגיון במה שראיתי.‬
‫תעשה את זה, פאלקה.‬
‫אל תפחד.‬
‫מה קרה לאידה?‬
‫אני לא יודע. תשאלי את אימא של אידה.‬
‫אימא של אידה. אימא שלי?‬ ‫-כן, אימא שלך.‬
‫למה אימא שלי?‬ ‫-היא ידעה שזה עומד לקרות.‬
‫איך היא ידעה את זה?‬ ‫-כי אידה הייתה כלואה.‬
‫היא הייתה כלואה ואימא של אידה פחדה.‬
‫איך היא ידעה?‬
‫אני לא יודע, אבל היא ידעה שאידה תיעלם.‬
‫אבל...‬
‫אני צודק, אבל החלקים שלי עדיין לא מתחברים.‬
‫אני לא יכול להתקדם.‬
‫הדרך שלי מסתיימת כאן. אבל את יכולה.‬
‫את תגלי את האמת.‬
‫ואיפה אמצא אותה?‬
‫הנהג.‬
‫לנהג יש את החלקים.‬
‫אבל הוא בבית החולים. אני לא יכולה, הוא...‬
‫בדיוק. הוא קרוב יותר.‬
‫הוא לא בריא.‬ ‫-לא, ואת כן?‬
‫לכי אליו.‬
‫אקווינוקס.‬
‫אסטריד.‬
‫תקשיבי לשיר, אסטריד.‬
‫מההתחלה עד הסוף ולאחור.‬
‫טורבן?‬
‫טורבן, אתה שומע אותי?‬
‫זאת אסטריד.‬
‫ניסית להגיד לי משהו בפעם הקודמת.‬
‫זה קשור למשאית עם תלמידי התיכון?‬
‫טורבן.‬
‫אם אתה שומע אותי, תוכל לתת לי סימן?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫רק רציתי לשאול אותו משהו.‬
‫אני רוצה שתלכי.‬
‫הוא יתאושש?‬
‫את מוכנה ללכת?‬
‫טורבן, אם אתה שומע אותי, תן לי סימן.‬
‫הוא לא שומע אותך. הוא לא שומע אף אחד.‬
‫הוא נמצא במוות מוחי.‬
‫זה נגמר.‬
‫אין שם יותר חיים.‬
‫כן, אבל הוא לא יכול להתעורר?‬
‫מחר ננתק אותו.‬ ‫-אל תעשו זאת.‬
‫אנחנו יכולים לעשות כרצוננו.‬ ‫ -מה אם הוא...‬
‫אני יכולה להיות לבד עם בעלי‬ ‫ברגעיו האחרונים?‬
‫כן, אבל מה אם... מה אם הוא יתעורר?‬
‫את לא מבינה, נכון?‬
‫זה באשמתך.‬
‫הוא זז.‬
‫הוא הזיז את האצבעות. טורבן? הוא...‬
‫את מוכנה להפסיק?‬
‫איך את מעזה?‬
‫לין?‬
‫אסטריד, זאת את?‬
‫את ידעת משהו.‬
‫ידעת שאידה עומדת להיעלם.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫לא נתת לה לצאת מהבית.‬
‫גרמת לה להישאר בחדר שלה.‬
‫זה לא נכון, אסטריד.‬
‫את טועה.‬
‫תמיד רבתן.‬
‫לא יותר מאשר...‬
‫נערות אחרות והאימהות שלהן.‬
‫לא רצית שהיא תיסע במשאית. אני זוכרת את זה.‬
‫שטויות.‬
‫רק רציתי שהיא...‬
‫תשמור על עצמה.‬
‫זה לא אומר שהיא לא הייתה יכולה לצאת‬ ‫לטיול הזה.‬
‫אבל היית רק ילדה אז,‬
‫וכמובן שאת זוכרת דברים בצורה שונה.‬
‫רק הגנתי עליה.‬
‫כמו שאימהות עושות.‬
‫בדיוק כפי שהגנתי עלייך.‬
‫אבל...‬
‫לא הגנת עליי.‬
‫לא היית שם.‬
‫לא.‬
‫לא. ‬ ‫-אבל זו לא הייתה אשמתי.‬
‫אסטריד, אני היחידה שהאמינה לך אז.‬
‫אבל זה היה דניס.‬
‫דניס היה זה שלקח אותך ממני.‬
‫אבל הייתי חולה.‬
‫המשכת להגיד שאני יכולה למצוא אותה.‬
‫כן.‬ ‫-הייתי בת תשע.‬
‫הייתי בת תשע.‬
‫הכול חוזר, נכון?‬
‫אני רואה את זה על פנייך.‬
‫אני מרגישה את זה. את חווה את זה שוב, נכון?‬
‫אני לא חולה.‬ ‫-לא, אני יודעת שאת לא.‬
‫את לא חולה.‬
‫הכול בסדר אצלך.‬
‫תמיד היה לך קשר מיוחד עם אידה.‬
‫כן.‬
‫יש לך יכולת מיוחדת.‬
‫תאמיני בה.‬
‫הכול בסדר איתך. כן.‬
‫אני אפתח את הדלת.‬
‫כן.‬
‫זה מכאיב לך בעיניים?‬
‫יש לך הרבה סיוטים?‬
‫יש לך אותם כשאת ערה?‬
‫אני תמיד ערה כשהם מגיעים.‬
‫הם מעירים אותך, אבל הם קורים רק כשאת ישנה.‬
‫לא, אני לא ישנה.‬
‫אני בטוחה שזה מרגיש אמיתי.‬
‫יש לך כאבי ראש?‬
‫לא.‬ ‫-תסתכלי על הבטן שלך.‬
‫עד למטה. כן. ותעלי בחזרה.‬
‫ככה. הנה.‬
‫אני רק רוצה ללכת הביתה.‬ ‫-כן.‬
‫ממש לפני שזה קורה...‬
‫את שומעת, מריחה או מרגישה משהו?‬
‫לא, לא לפני, אבל לפעמים יש ריח במערה.‬
‫יופי.‬
‫עכשיו תשכבי, בבקשה.‬
‫לכי לשכב. בבקשה...‬
‫תרגישי צביטה קטנה.‬
‫קחי נשימה עמוקה.‬
‫אנא כנסו לכאן לרגע...‬
‫המסקנה שלי היא שאין שום בעיה.‬
‫אמרתי לך.‬ ‫-זה לא יכול להיות.‬
‫החדשות הטובות הן שהיא בסדר.‬
‫אני יודע שמשהו לא בסדר.‬
‫תקשיב לרופאה, דניס.‬
‫מבחינה גופנית, אין בעיה.‬
‫אין מה לאתר. אין גידולים.‬
‫אין אפילפסיה ובדיקות הדם שלה לא מראות‬ ‫משהו יוצא דופן.‬
‫"הכול בסדר". אבל ברור שמשהו לא בסדר אצלה.‬
‫אני מבינה את המצב שלך.‬
‫אני יודעת מה עברת ואני יודעת שזה קשה...‬
‫אידה?‬
‫עזוב אותי!‬
‫אסטריד, תסתכלי עליי.‬ ‫-עזוב אותי.‬
‫יקירתי, את שומעת אותי?‬ ‫-עזוב אותי.‬
‫ספרי לאימא מה קורה.‬
‫עזוב אותי!‬
‫אבא, אתה חייב להאמין לי.‬
‫אני לא ממציאה את זה.‬
‫נאבקתי כדי לברוח.‬
‫אני יודע.‬
‫פשוט תירגעי עכשיו.‬
‫אני כאן איתך.‬
‫אבל אתה לא מקשיב לי.‬
‫בטח שכן. אני מקשיב לכל מה שאת אומרת.‬
‫הוא בא לקחת אותי.‬
‫נסי לישון קצת.‬
‫לא היית מוכנה לפני כן.‬ ‫אבל החלקים ברשותך כעת,‬
‫ואת יכולה להבין את החלקים שלי.‬
‫עשרים ואחת.‬ ‫-עשרים ואחת שנעלמו?‬
‫לא. 21 חלקים. 21, 22, 23... עשרים ואחת...‬
‫אני לא מבינה. אילו חלקים?‬
‫מספיק. בסדר.‬
‫- 21 ביוני, תלמידים נעלמו -‬
‫יום ההיפוך.‬
‫- יום היפוך החורף -‬
‫- יום היפוך הקיץ -‬
‫- 23 בספטמבר -‬
‫- יום ההולדת שלי -‬
‫- 22 בדצמבר יום היפוך החורף -‬
‫- המקרה הטרגי של 21 הבוגרים -‬
‫מההתחלה עד הסוף ולאחור.‬
‫"אוסטרה"‬
‫אסטריד, את הבאה בתור.‬
‫לא.‬
‫אסטריד, את הבאה בתור.‬
‫מה קורה פה?‬
‫אבא, הכול מתחבר.‬
‫אני חלק מזה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-אני חלק מזה.‬
‫תראה.‬
‫יאקוב, אמיליה ופאלקה היו כולם על האי‬
‫עם אידה באקווינוקס.‬
‫אידה נעלמה.‬
‫היא היחידה שנעלמה‬ ‫כי היא זו שנבחרה, היא ה"אוסטרה".‬
‫היא הייתה האלה של האי הזה.‬
‫ואני לא יודעת בדיוק מה קרה,‬
‫אבל לתאריכים האלה יש משמעות.‬
‫פאלקה כל הזמן מדבר על ה-21,‬
‫ה-22 וה-23. הוא ממשיך להגיד את זה.‬
‫הקלטתי אותו.‬
‫יאקוב מת ב -22 בדצמבר.‬
‫ב-21 במרץ הם היו על האי במהלך האקווינוקס.‬
‫ב-21 ביוני כולם נעלמו.‬
‫זה אומר ש...‬
‫יום היפוך החורף הוא ב-22‬
‫אקווינוקס האביב הוא ב23‬ ‫ויום היפוך הקיץ הוא ב-21,‬
‫אז מה חסר?‬
‫אקווינוקס הסתיו.‬
‫הוא ב-23 בספטמבר.‬
‫יום ההולדת שלי.‬
‫גם אני מעורבת בזה, אבא.‬
‫אתה לא רואה?‬ ‫-יקירתי.‬
‫אתה לא רואה את זה.‬
‫מה אם מעולם לא הייתי חולה?‬
‫אני צריכה שתאזין לזה, אבא.‬
‫אני ממש צריכה שתאזין לזה.‬
‫חשוב שתקשיב לי.‬
‫לא. תסתכל עליי.‬
‫אני צריכה שתיקח את זה ברצינות.‬
‫אני עושה זאת.‬ ‫-אני מבקשת שתיקח אותי ברצינות.‬
‫אני לוקח אותך ברצינות.‬ ‫-בסדר. תאזין.‬
‫אני אאזין. אני אאזין לזה.‬
‫תאזין לזה.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. חכה קצת. תקשיב.‬
‫תקשיב.‬ ‫-כן.‬
‫רגע.‬
‫תקשיב.‬ ‫-כן.‬
‫חכה רגע.‬
‫זה היה בדיוק שם.‬
‫תקשיב. הוא אומר, "אסטריד, את הבאה בתור".‬
‫הוא אמר לי את זה.‬
‫זה לא ייתכן.‬
‫אסטריד.‬ ‫-אתה לא מקשיב לי.‬
‫אתה לא מקשיב.‬
‫לא. את תקשיבי לי.‬ ‫-הוא היה שם! זה לא...‬
‫תקשיבי לי עכשיו. בואי.‬
‫זה היה הגיוני. זה היה הגיוני לפני דקה.‬
‫תניחי את זה.‬ ‫-זה היה הגיוני.‬
‫תניחי את זה.‬ ‫-זה היה הגיוני ממש הרגע.‬
‫תניחי את מכשיר ההקלטה. הנה.‬
‫הירגעי. שבי לידי.‬
‫בואי.‬
‫בואי נשב כאן יחד.‬
‫הירגעי, יקירתי. תנשמי.‬
‫את צריכה להפסיק להאשים את עצמך.‬
‫בסדר? לא עשית שום דבר רע.‬ ‫לא יכולת לעשות דבר.‬
‫לא יכולת להציל את אידה.‬
‫לא יכולת לעשות דבר.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫וכל ענייני האוסטרה הזאת הם רק אגדה, מתוקה.‬
‫זו רק אגדה, בסדר?‬
‫לא יכולת לעשות דבר.‬
‫את לא האשמה בזה. הירגעי.‬
‫אבל זה היה ממש שם.‬ ‫-תנשמי.‬
‫קיבלנו תוצאות טובות בסדנה שעשינו כאן...‬
‫אולי נוכל ללכת לראות את החדר.‬
‫בואי, מתוקה.‬
‫אבא, אני לא רוצה להיות כאן.‬ ‫-קחי את הדברים שלך.‬
‫בואי, מתוקה.‬
‫זה החדר שלך.‬
‫תרגישי בבית, בסדר?‬
‫נסי להתמקם.‬
‫בואי נעיף מבט.‬
‫- ברוכה הבאה אסטריד -‬
‫למה אני צריכה לגור כאן?‬
‫את לא גרה פה.‬
‫את רק נשארת כאן עד שתחלימי, בסדר?‬
‫איך אחלים?‬
‫תראי,‬
‫בהתחלה, יתנו לך תרופות.‬
‫כדי לגרום לסיוטים להיפסק.‬
‫בסדר? זה דבר טוב.‬
‫אז לא יהיו לי יותר סיוטים‬ ‫אם אקח את התרופות?‬
‫בדיוק.‬
‫אז הכול יהיה בסדר.‬
‫אבל איך אידה תחזור?‬
‫נטפל בזה מאוחר יותר.‬
‫בסדר?‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אופס, מה קרה למיקלה?‬
‫הפלתי אותה.‬
‫היי.‬
‫מה קרה? קרה משהו?‬
‫כן.‬
‫אני בדרך הביתה.‬
‫בסדר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אל תתנצלי. בואי הביתה.‬
‫ממש התגעגענו אלייך.‬
‫אסטריד מדברת.‬
‫זה מתיאס, אחיו של יאקוב.‬
‫היי.‬
‫זה עשוי להישמע מוזר.‬
‫קיבלתי מכתב בשבילך.‬
‫בשבילי?‬
‫כן, את יכולה לאסוף אותו מהחנות.‬ ‫בואי מתי שתרצי.‬
‫אני חוששת שלא אוכל.‬ ‫אני בדרכי חזרה לבורנהולם.‬
‫טוב, אבל זה מיאקוב.‬
‫מיאקוב?‬
‫כן, כתוב שזה מרומניה.‬
‫מקום שנקרא מרקש.‬
‫סליחה, נוכל לעצור בדרך?‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫- עבור אינגריד אגרסקוב -‬
‫האם יאקוב מת ברומניה?‬
‫כן.‬
‫אז ידעת איפה הוא.‬
‫למה שיקרת?‬
‫חששתי שאת רוצה לעורר את העבר‬
‫ולגרור שוב את יאקוב לתוך הבלגן הזה.‬
‫יאקוב הגיע לפני כמה חודשים‬ ‫כדי ללוות קצת כסף.‬
‫אבל הוא נראה שונה, רגוע יותר.‬
‫כאילו שהוא מצא שלוות נפש.‬
‫אני לא חושב שהוא התאבד.‬
‫אתה חושב שהוא נרצח?‬
‫התאבדות פשוט לא הגיונית.‬
‫לא ראיתי אותו מאושר כל כך‬ ‫מזה זמן רב. למה לנסוע עד מרקש‬
‫כדי להתאבד?‬ ‫-מה הוא עשה שם?‬
‫איזה מין מקום זה?‬
‫אני לא יודע. הוא רק אמר שהוא סוף סוף מצא‬ ‫את מה שהוא חיפש כל כך הרבה זמן.‬
‫"אוסטרה זורמת בדם כמו מים הזורמים בנהר."‬
‫זה אומר לך משהו?‬
‫לא.‬
‫זה נתלש מספר.‬
‫את מבטיחה לעדכן אותי?‬
‫- יאקוב סקיפר, מרקש, רומניה -‬
‫היי, הגעתם לאסטריד.‬ ‫אני לא יכולה לענות כרגע.‬
‫השאירו הודעה ואחזור אליכם. ביי.‬
‫מה קרה? איפה את?‬
‫תתקשרי אליי, טוב?‬
‫עשיתי את מה שהייתי צריך לעשות.‬ ‫החלקים שלי אצלה.‬
‫תכבו את השיר המחורבן הזה. שתוק!‬
‫האם תוכלי לסלוח לי?‬
‫אני מסדר את העניינים.‬
‫אני רק מסדר את העניינים.‬
‫הכול במקום. יש מקום לכל דבר.‬
‫ושם...‬
‫הכול במקום. יש מקום לכל דבר.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬