NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Astrid, avaa.
Astrid, tule ulos nyt.
Kahvia? -Kiitos.
Taidan mennä Jakobin hautajaisiin.
Okei.
Tuletko sinä? Ne ovat lauantaina.
En tule.
Onko sinulla Idan tavaroita?
Onkohan Lenellä?
En tiedä.
Et kai aio tavata häntä?
Älä tee niin.
Miksi en?
Koska äitisi ei voi hyvin, eikä se ole hyväksi sinulle.
Hän on manipuloiva.
Kestän sen kyllä nyt, isä. -Olet tuskin nähnyt häntä 20 vuoteen.
Niin, mutta näin juuri ennen muuttoa Bornholmille.
Aivan. Sitä tarkoitankin.
En pidä siitä.
Hei, Astrid, ole varovainen.
Jestas sentään.
Älä leiki äidin teekannulla.
Se ei saa pudota lattialle. -Okei.
Ida, kello on puoli kahdeksan. -Tullaan.
Heippa.
Nähdään. -Nähdään.
Anteeksi. -Sanoit varttia vaille. Oikeasti.
Anteeksi, minä... Tervehdi kunnolla.
Hei. -Hei.
Tyypillistä sinulta. -Moi.
Etkot perjantaina Patrickin luona. -Tulen ehkä.
Onpa tylyä. -Mitä?
Olenko näkymätön? Ettekö näe minua?
Älä ole niin herkkä. -En halua edes juhlia heidän kanssaan.
He ovat tosi mukavia.
Jos pitää pinnallisista ja naurettavista tyypeistä.
Moi. -Hei.
Miten menee? -Mitä teette lauantaina?
Keksin tekemistä. -Ei mitään.
Mitä? -Ei tule tapahtumaan.
Et edes tiedä, mitä se on. -En, mutta sillä ei ole väliä.
Miksi?
Äitini. Tiedätte sen. -Voimme korjata sen.
Ei sitä voi. -Voit sanoa, että nukut Amelian luona.
Oletko nähnyt kotini? -En ole käynyt siellä.
Juuri niin. -Et voi antaa äitisi sanella koko elämäsi.
En annakaan, Jakob. -Kyllä annat.
En halua puhua siitä. -Etkö voi livahtaa ulos? Voithan sinä.
Mitä me edes teemme?
Ei kai taas Ouija-lautaa? -Ei. Pilasit sen viimeksi. Liikutit lasia.
Enkä... Se ei toiminut. -Unohda se. Tämä on ihan eri juttu.
Tämä on aitoa.
Miksen voi olla punkkari ja anarkisti?
Voi kuunnella punkkia ja olla anarkisti, mutta ei voi seurata punk-ideologiaa ja...
Ida, onko sinulla tamponia? -Enpä usko.
Olisiko sidettä?
Onko sinulla sidettä? Se on tärkeää. -Ei.
Voisitko tarkistaa? -Ei ole, Amelia.
Emmekö ole synkassa? Yleensä olemme. -Emme koskaan ole.
Anarkismi etsii täydellistä järjestelmää. Joten voi olla kommunisti ja anarkisti...
Hän on tosi kuuma. -Mitä?
Näen, miten katsot häntä. -En katso millään tavalla.
Katsot sinä. -Enkä. Hän näyttää hyvältä.
Hän on aivan tyyppiäsi.
Pyydä häntä treffeille. Pystyt siihen.
Yksi voi johtaa... -Miehistä se on kuumaa.
Teen sen. Sanon jotain.
Ei. Älä. -Hei, Stolli.
Niin. -Ida pohtii, lähtisitkö Stengadeen.
Eikä pohdi. -Hän olisi iloinen.
Perjantainako? -Niin.
Toki. -Mahtavaa.
Fantastista. -Sinä menet.
Ole hyvä. Kiitä toiste. -Olet niin tyhmä.
Katso tätä, Jakob.
Kumpi? -Tämä on paras.
En uskonut hänen olevan tyyppiäsi. -Falke, hän ei ole tyyppiäni.
Olette niin naurettavia. Miksi olette tuollaisia?
Menen kotiin, ennen kuin äiti suuttuu. Nähdään.
Voimme kävellä yhdessä. -Ei tänään, Falke.
Hei. -Hei.
Kello on seitsemän.
Rauhoitu.
Meillä on sopimus.
Olin ystävieni kanssa.
Tiedät säännöt, ja kun asut talossani, noudatat sääntöjä.
Hän on 18. Kaikki on hyvin.
Äläkä sinä sabotoi minua.
Sovimme kello kuudesta, joten noudata sitä.
Tämä on kuin vankila. -Ihan kuin et olisi ollut nuori.
Et tajua mitään.
Tämä on erilainen maailma. -Niin, mutta hän ei ole enää lapsi.
Hei, Lene.
Astrid.
Saanko... -Tule sisään.
Ei tarvitse. -Pyydän...
No, minä laitan teetä.
Kiitos.
Voit istua siihen. -Kiitos.
Tämä paikka ei ole muuttunut.
Se on outoa, eikö?
Että -
olet nyt vanhempi -
kuin Ida, kun hän katosi.
Niin. -Mutta tuntuu, ettei aikaa ole kulunut.
Mutta kun katson sinua nyt,
näen -
kaiken sen ajan,
jonka menetin...
Jonka me menetimme. -Aivan.
Mutta sinä ja Dennis jatkoitte.
On ihanaa nähdä sinut taas.
Sinä olet värjännyt hiuksesi.
Aivan.
Muistatko tämän? Ida piti siitä. -Kyllä.
Ostimme sen siltä Kosin reissulta.
En saanut koskea siihen.
Ei, ole varovainen.
Ei sillä, ettet olisit...
Nyt sinulla on kuulemma omia lapsia. Tiedät, mitä se on.
Minulla on pieni tyttö.
Onko hän yhtä äreä kuin sinä?
Etkö muista? Olit aina hieman äreä.
En. En juuri muista niitä aikoja.
Emmekä ymmärtäneet sitä. Olimme tottuneet Idaan,
ja hän oli iloinen ja sosiaalinen ja...
Olen kaivannut sinua.
Voitko paremmin?
Kyllä. -Tarkoitan, että parannuitko sinä?
Tuo... Anteeksi.
Tuo jatkuu. Se tekee sitä jatkuvasti.
En tiedä. Korjautin sen, mutta...
Hän myös selitti... Se oli mukava nuori mies.
Hän selitti, mitä tehdä.
Hei.
Oletko vielä vihainen äidille?
Hän on hullu.
Hän yrittää suojella sinua.
Käskikö hän sanoa noin?
Ei.
Älä kuuntele häntä, Astrid.
Vanhempiin ei voi luottaa.
Mutta olen aina tässä.
Tiedäthän sen?
Mikä tuo on?
Tein sen sinulle.
Millainen lintu se on?
Kanarialintu, kai.
Se on kaunis.
Kiitos.
Mutta hän rakastaa sinua.
Hänen tekonsa ei ole rakkautta.
Mitä se on?
Se on valvontaa.
Se on eri asia.
VESTERIN LUKION VUOSIKIRJA
IDA: SEURAAVA ÄITI TERESA JA LÄÄKÄRI OPE, JOTA HÄN HALUAA: HENRIK
Mitä teet täällä?
Et saa tulla tänne.
Tämä on Idan huone. -Anteeksi.
Niin kai.
Voisit kysyä ensin.
Sen täytyy...
Sen täytyy näyttää samalta kuin aina, eikö?
Jotta hän tuntee olonsa tervetulleeksi,
kun hän palaa.
Hei.
Moi. -Mitä sinä teet?
En mitään. Odotan Skipperiä. Me treenaamme.
Mitä kuuntelet?
Tekemiämme demonauhoja. -Voinko kuunnella?
Totta kai.
Minä soitan rumpuja.
Kuka on Ostara? -En tiedä. Skipper vain kirjoitti sen.
Hei.
Mitä nyt? Mitä te teette?
Piti puhua Henrikille.
Henrik.
Mikä on huomisen läksy?
Avain oppimiseen on lukea sitä, mikä puhuttelee.
Joten... -Joten...
Seuraa halujasi.
Halujaniko? -Seuraa halujasi.
No? Lähdetäänkö?
Kuulin uuden biisin.
Uuden biisimmekö? -Niin.
Selvä. Mitä mieltä olet? -Kuulostaa hyvältä.
Okei.
Anteeksi, että häiritsen. Olen toimittaja... -Odota.
Voi hitsi.
Olen toimittaja ja teen ohjelmaa ylioppilaista, jotka katosivat vuonna 99.
En ollut koulussa silloin, mutta tietysti muistan sen.
Löysin vuosikirjan, jossa mainitaan opettaja nimeltä Henrik.
Voisitko auttaa löytämään hänen sukunimensä?
Ne kolme olivat sen takana. Ne, jotka eivät kadonneet.
Sitä ei ole todistettu. -Ai.
Luulin, että oli.
Asuimme samalla kadulla kuin kuljettajan serkku.
Se mies, joka ajoi sitä rekkaa. Hän oli koomassa.
Kuljettajako? -Niin.
Hän oli muilla mailla.
Toipuiko hän? -Pysy siinä.
Kuka? -Se kuljettaja.
En tiedä. Emme asu enää siellä.
Oliko nimi varmasti Henrik? -Kyllä.
Sinä vuonna ei ollut Henrik-nimisiä opettajia.
Onpa outoa.
Näetkö, kuka luokanvalvoja oli?
Se sivu näyttää puuttuvan.
Ketään ei ole rekisteröity. -Ahaa.
Yleensä paperimme ovat järjestyksessä.
Öitä. Menen nukkumaan.
Hyvä on, kulta. Hyvää yötä. -Hyvää yötä.
Amelia?
Jakob?
Falke?
Amelia?
Mitä te teette?
Olisitpa nähnyt ilmeesi! -Olin peloissani.
Tulkaa. -Ilkimykset. Miksi teitte noin?
Rauhoitu. Lopeta. -Miksi teitte noin?
Anteeksi. Kiva nähdä sinua. -Miksi tekisit niin minulle?
Jäsenet on haudattu tänne. -Ketkä jäsenet? Keitä he ovat?
En tiedä, keitä he ovat, mutta katsokaa merkkiä.
Ja tässä.
Michael Remolino, 1830-1880.
Ovatko he vapaamuurareita? -Eivät.
Ja Gregers Turbilhao, 1880-1957. -Mitä se tarkoittaa?
Se on mysteeri. -Lopeta.
On se. -Mitä me teemme?
Nyt se tulee.
Hei.
Kiitos.
Hei. -Moi.
Otan osaa. -Kiitos.
Anteeksi, kun soitin sinulle. -Ei sillä väliä.
Mathias.
Tämä on loitsukirja.
Mikä tuo on? -Taikakirja.
Katsokaa merkkiä. Se on sama.
Siitä pääsee eroon vain, jos joku maksaa enemmän kuin itse.
Mitä maksoit? -Sielullani.
Voinko ostaa sen sielullani ja yhdellä kruunulla?
Minä varastin sen.
Keneltä? -En lukenut sitä. En ymmärrä siitä paljon.
Täällä on hulluja rituaaleja ja muuta. Se on kai tosi vanha.
Onko se kuin Evil Deadin kirja? -Paitsi että tämä on aito.
Tuo ei ole aito. -Tiedän, että se on aito.
Jakob, mikä tuo on?
Cyning sanoo:
"Mitä lahjoja olette meille tuoneet?
Lahjoja teidän on annettava. Jos iloa etsitte, kärsittävä ensin on."
Voisitko lukea sen teennäisemmin, Jakob?
Cyning sanoo: "Anna elämäsi. Se, jonka menetystä surisit.
Anna se kernaasti, tai kaikki saavat kärsiä."
En tajua kaikkea. Kuka on Cyning? -Hän on kuningas. Eli...
Elämä on annettava kernaasti, tai saa rangaistuksen.
Annettava kenelle? -Kuolemalle kai.
Kuka on kuningas?
No...
Tässä on erään saaren kartta.
Ymmärtääkseni päiväntasauksena on seremonia.
Päiväntasaus? -Yö ja päivä ovat yhtä pitkiä.
Se on rituaali. Jollekulle nimeltä Ostara.
Meidän pitäisi mennä.
Mitä menetettävää on? -Ei.
Tiedätkö, missä saari on? -Tiedän.
Falke, se ei ole totta. -Ei, tämä on totta.
Hullua. -Meillä ei ole menetettävää.
Hän pelleilee kanssamme. -En.
Ei ole saarta, jolla on outoja rituaaleja. -Entä jos on?
Keksit sen. -Enkä.
Mistä tiedät, että se on totta?
Jos ei, reissu on silti hauska. -Minä lähden. Haluan nähdä ilmeesi.
Hyvä on.
Olimme aina vain kaksin, pikkuveli.
Me olimme tiimi. Olimme Skipperin pojat.
Olimme Helsingen kovimmat.
Kukaan ei ärsyttänyt meitä.
Anna minun...
Yritin auttaa sinua, mutta et antanut. -Veljesi oli murhaaja, ja tiedät sen.
Ei nyt.
Hän tappoi tyttäreni. Hän tappoi heidät kaikki.
Te teeskentelette toisin, mutta tiedätte sen.
Pyydän teitä poistumaan. -Saisitte hävetä!
Älä koske. Olette tekopyhiä!
Olette tekopyhiä. Te kaikki.
Tyttäreni on kuollut.
Minulla on oikeus olla täällä. -En tiennyt, mitä pääsi sisällä tapahtuu.
Joskus minusta tuntuu, että kaikki on turhaa. Tiedätkö?
Niin.
Äitini kertoi tarinan pienestä miehestä,
joka oli jumissa voikukassa. Hän huusi, eikä kukaan kuullut.
Siltä minusta tuntuu joskus.
Kaikki ovat yksin, eikä millään ole väliä.
Jos päättää tehdä jotain muuta, sillä on merkitystä.
Ei, jos ei ole vapaata tahtoa.
Jos uskoo, että vapaa tahto on olemassa, ei ole väliä, onko sitä.
En usko, että on. -Ajattele sitten niin.
Ei siihen pysty. Ei se niin mene.
Uskon jälleensyntymiseen.
Tuo on typerää, Jakob.
Sitten asioilla ei ole väliä. Seuraavassa elämässä saa aloittaa alusta.
Tajuathan? Kaikki on ennalta määrätty.
Voimme huutaa, mitä haluamme pienen voikukan sisällä,
mutta millään ei ole väliä. Kaikki on turhaa.
Oliko tuokin turhaa?
Etkö tykännyt siitä?
Toki.
Oliko se outoa, koska olemme ystäviä?
Se oli ensimmäinen kertani.
Anteeksi, en tiennyt.
Älä pyydä anteeksi, Jakob.
Olen hulluna sinuun.
En uskonut, että tuntisit samoin.
En minäkään.
Niin varmaan.
Miksi Marrakesh kiinnostaa?
En tiedä.
Se paikka vetää puoleensa.
Muutan kesän jälkeen.
Minäkin lähden.
Mitä?
Lähden mukaasi. -Mitä tarkoitat?
Tarkoitan sitä. Lähden mukaasi.
Poltamme vesipiippua joka päivä. Juomme teetä sokerilla.
Milloin otit tuon?
Mikä se on?
Se on päivämäärä.
Näen sen.
Mikä päivämäärä?
Se päivä, jona kuolen.
Mistä tiedät, koska kuolet?
Ulos.
Äkkiä.
Mitä sinä teit?
Pelasimme Pekka-peliä.
Okei.
Sitten Thea suuttui minulle.
Hänestä heitin Pekka-kortin pöydän alle.
Heititkö sen? -Joo.
Olisin muuten hävinnyt.
Kulta? Voinko puhua äidin kanssa?
Heippa, äiti. -Heippa. Rakastan sinua.
Leiki huoneessasi. -Joo.
Hei. Sujuuko se hyvin?
Luulen niin. Sujuuhan se.
Entä se ohjelma?
Kyllä.
Ovatko isäsi ja Isobel kunnossa? -Joo, se on vähän...
Niin kuin aina. Tiedät kai. -Selvä.
Mitä muuta? -No...
Ette kai unohda minua?
Emme, puhumme sinusta päivittäin.
Mitä muuta? Mitä teit tänään?
Tänään Vera kävi luokkaretkellä.
Häntä harmitti, koska bussikuski torui heitä.
He hyppivät liikaa istuimilla.
Luulisi, että kuljettaja on tottunut siihen, kun ajaa lapsia koko ajan.
Tiedätkö, milloin palaat?
En tällä hetkellä.
Olen miettinyt kaikkea viime aikoina. Sitä, mitä sanoit ennen lähtöäsi.
Niinkö? -Meistä.
Ehkä olet oikeassa.
KULJETTAJA HERÄÄ KOOMASTA
Ehkä olet oikeassa.
Niin. Mistä?
Meistä kahdesta. -Ai niin.
Et kai tee töitä?
En.
En voi uskoa omaa typeryyttäni. -Ei. Olen tässä.
Olen tässä ja kuuntelen. -Etkä ole.
Juuri se on ongelma. Et koskaan kuuntele.
Sinä katoat. Kyse on aina sinusta.
Jutellaan myöhemmin.
Hei, tässä on Astrid Agerskov.
Voinko puhua Torben Brinkille?
Hei, olen Astrid. -Hei.
Tule sisään. -Kiitos.
Laita takkisi siihen.
Hän nukkuu nyt. -Selvä.
Mutta hän herää kyllä pian.
Okei.
Voisitko sulkea oven? -Joo.
Neulotko sinä?
En oikeastaan.
En itse asiassa yhtään. -Aloitin juuri.
Selvä. -Suosittelen sitä.
Niin. -Se tekee hyvää sielulle.
Neulon nyt sukkia.
Niinkö?
Sukkia tarvitaan aina.
Olen samaa mieltä.
Niitä ei voi olla liikaa. -Ei.
Doris?
Se on hän.
Tule.
Toivotaan, että hän on hyvällä tuulella.
Tule sisään. Hän tarvitsee vain lääkkeensä.
No niin, suu auki.
No niin, Torben.
Torben, avaatko suusi?
Häntä on pakotettava, muuten hän ei ota niitä.
Hyvä.
No niin.
Tuo tyttö haluaa puhua sinulle. -Mikä tyttö?
Hän.
Tyttö. -Haluatko kahvia?
Kyllä, kiitos.
Hei.
Olen Astrid.
Voinko kysyä jotain? -Tunnen sinut.
Enpä usko.
Pelataanko?
Kaksikymmentäkaksi.
Kaksikymmentäyksi.
Kaksikymmentäkolme.
Voinko kysyä jotain?
Muistatko, kun ajoit ylioppilasrekkaa?
Katso tätä.
Pojat ja tytöt. -Aivan.
Tunnistatko ketään?
En pidä heistä.
Miksi et? -He eivät ole mukavia.
Miksi?
Entä hän, Ida, muistatko hänet?
Hän ei ole onnellinen. Ei ollenkaan.
Se tyttö on poissa.
Missä hän on?
Hän on poissa. Moikka moi, kullanmuru!
Anteeksi, mitä hänelle tapahtui?
Sitä oli vaikea selvittää.
Aivokuvassa ei näkynyt mitään, mutta hän oli kolme vuotta koomassa.
Sitten minun piti tuoda hänet kotiin.
Siihen tottuu 18 vuodessa. Kunnes kuolema meidät erottaa.
Haluatko tupakan? -Ei, kiitos.
Mutta on tällä puolensakin.
Hän valitti aina tupakoinnistani. -Eikö hän ole koskaan oma itsensä?
Saatko häneen koskaan yhteyttä edes hetkeksi?
Oma itsensä? Mitä se on? Nyt hän on tuo tyyppi.
Mutta valehtelisin,
jos sanoisin, etten ole harkinnut lähettäväni häntä toisten huoleksi.
Mutta toisaalta joskus hän katsoo minua hetken,
ja silloin tuntuu -
kuin vanha Torben olisi yhä siellä jossain.
Torben, hittolainen.
Torben?
Soita ambulanssi. Torben, kuuletko minua?
Varovasti.
Vauhtia, hemmetti! Olen tässä.
Rauhallisesti, Torben.
Siinä se.
Rauhoitu. Olen tässä.
Tekstitys: Eveliina Paranko