‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Tata spune
‎că ți-e frică să dormi.
‎Da.
‎Ce vezi când dormi?
‎- Lucruri înfricoșătoare. ‎- Poți să-i spui mamei ce anume?
‎E cineva acolo.
‎Un fel de animal.
‎Unde?
‎În vizuină.
‎Vrea să mă prindă
‎și să mă închidă, ca pe ceilalți.
‎Care ceilalți?
‎Colegii Idei.
‎Ai văzut-o pe Ida acolo?
‎Nu.
‎Dar...
‎Crezi că e acolo?
‎Da.
‎Să nu te temi că ai avea o problemă.
‎Doar că...
‎tata nu înțelege lucrurile astea.
‎Dar eu sunt aici.
‎Poți oricând să vorbești cu mine.
‎Dar promite-mi
‎că o să-mi spui ce vezi.
‎Da.
‎Poți să-mi cânți ce-i cântai mereu Idei?
‎Bine. Dar trebuie să închizi ochii.
‎Drăguța mea e peste‎...
‎ocean
‎Drăguța mea...
‎e dincolo de mare
‎Drăguța mea
‎e peste ocean
‎Adu-o înapoi‎...
‎Mamă.
‎...pe drăguța mea...
‎Mamă.
‎...la mine
‎Mamă.
‎UN ORIGINAL NETFLIX
‎Ți-e cunoscut semnul?
‎Da. De fapt, semnul ăsta
‎m-a obsedat puțin ca istoric.
‎Nu știm multe, dar...
‎știm câte ceva.
‎Ăsta e, nu?
‎Da, ăsta e.
‎Ăsta are doar 300 de ani, ‎dar cel mai vechi s-a găsit
‎într-o peșteră în sudul Franței
‎și s-a stabilit că e din anul 35000 î. Hr.
‎Aparține unui cult animist
‎care a existat timp de mii de ani.
‎Urmele lui au fost găsite
‎în toată Europa și e evident
‎că aici, în Danemarca, ‎a jucat un rol important.
‎O figură centrală a acestei mitologii ‎e tipul ăsta.
‎Lepusman i se spune. Omul-iepure.
‎A fost găsit pe Insula Enehøje, ‎lângă Nakskov, în 1953,
‎și se estimează că are 14.000 de ani.
‎- Ce reprezintă semnul? ‎- Ciclul vieții. Ți-l desenez.
‎Ciclul... vieții.
‎Cercul este un an. ‎Aici avem echinocțiul de primăvară,
‎solstițiul de vară,
‎echinocțiul de toamnă
‎și solstițiul de iarnă.
‎Acestea au fost puncte cardinale ‎de-a lungul istoriei omenirii.
‎În acest cult, cel mai important ‎era echinocțiul de primăvară.
‎- Echinocțiul de primăvară? ‎- Da. În acea zi,
‎credeau ei că poarta
‎către lumea cealaltă se deschide
‎și atunci zeii puteau veni
‎și cere ce li se cuvine.
‎Și că toate astea
‎sunt unificate
‎de figura Ostara.
‎- Ostara? ‎- Da.
‎E zeița care a trebuit să se sacrifice
‎ca viața să poată renaște.
‎Să se sacrifice prin moarte?
‎Da, în sens figurat.
‎Trebuia să se întâmple iar și iar,
‎adică an după an.
‎Dar să-ți arăt ceva.
‎Deschide asta și uită-te.
‎Pietrele astea ovale au fost găsite ‎în toată Europa, inclusiv în Danemarca.
‎Toate au fost găsite ‎lângă schelete de păsări.
‎Și la ce erau folosite?
‎Probabil aveau legătură ‎cu ritualul echinocțiului de primăvară.
‎Un ritual de fertilitate.
‎Copiii concepuți atunci erau numiți ‎copiii echinocțiului
‎și ar fi avut puteri aparte.
‎Nu știm ce se întâmpla, dar era probabil...
‎ceva extrem.
‎- Și cultul ăsta mai există? ‎- Nu.
‎Mă rog, da, ‎în sensul că diferite secte New Age
‎au preluat ce puteau folosi din el,
‎dar venerarea acestor zei ‎în sensul original...
‎nu.
‎- Mersi. ‎- Sper că e util.
‎Da.
‎Poți rămâne aici. ‎Ia cineva cărțile mai târziu.
‎Mulțumesc.
‎Mai știi cine era dirigintele Idei?
‎Nu prea.
‎- Nu-ți amintești de Henrik? ‎- Henrik? Nu, nu-mi amintesc.
‎Nu-ți amintești dacă a fost suspect?
‎Probabil a fost. ‎Toți au fost suspecți atunci.
‎Uită-te la asta. Vino.
‎Șoferul camionului de absolvenți ‎a desenat un semn în jurul lui.
‎Bine. De ce?
‎Nu știu,
‎dar a făcut-o ‎chiar înainte să aibă un fel de...
‎convulsii.
‎- Convulsii? ‎- Da.
‎- N-ar trebui să dormi? ‎- Și-a amintit de Ida.
‎Îți iei medicamentele?
‎Am vorbit despre Ida.
‎Am vorbit de ea.
‎- Nu ești bine. ‎- Nu mă asculți.
‎Ba da, te ascult.
‎- Ba nu. ‎- Te ascult.
‎Măcar Lene nu se preface ‎că Ida n-a existat.
‎Intră, draga mea.
‎Vino.
‎Nu fi tristă, mamă!
‎E greu.
‎E foarte greu să nu fii trist.
‎Pot să ajut cu ceva, mamă?
‎Ai vrea?
‎Da.
‎Ai vrea s-o ajuți pe mama?
‎Da.
‎Nu, nu e bine.
‎- Exact. E foarte rău. ‎- Nu trebuie lăsată singură.
‎Așa e.
‎- Are nevoie de ajutor. ‎- Da.
‎M-am interesat de psihologi de copii.
‎Mi-a fost recomandat unul.
‎Nu e nevoie, Dennis.
‎Am aranjat deja.
‎- Ce? ‎- Da, vine Jutta.
‎- Care Jutta? ‎- A mea.
‎- Glumești. Nu e psiholog. ‎- Nu, dar pe mine m-a ajutat.
‎Nici vorbă. Vreau un psiholog adevărat. ‎Unul de copii.
‎- Jutta se pricepe la copii. ‎- N-o las să se apropie de Astrid!
‎Am așteptat să vii, Astrid.
‎Mai devreme sau mai târziu, ‎trecutul te ajunge din urmă
‎dacă îl ignori.
‎Asta i-am zis lui Dennis atunci.
‎I-am zis:
‎„N-o poți apăra de trecut. ‎Nu i-l poți ascunde.”
‎Dar...
‎el nu procedează așa, nu?
‎Nu, nu procedează.
‎Îl ții minte pe Jakob Skipper?
‎Da.
‎- Crezi că a fost implicat? ‎- Am văzut ce se întâmpla.
‎Era fermecător.
‎Știa exact ce să facă.
‎A folosit-o.
‎Ce a făcut?
‎Mi-a făcut fiica nefericită.
‎Cum ai intrat?
‎Pe ușă. Nu m-a văzut nimeni.
‎Vii sau nu?
‎- Acum? ‎- Nu, pe 21 martie.
‎Mergem pe insulă.
‎Ai venit să mă întrebi ‎dacă vin pe 21 martie?
‎- Da. ‎- Jakob...
‎- Ești nebun. Nu e nimic acolo. ‎- Dacă nu mergem, nu știm.
‎N-o să mă lase.
‎- Vrei să vorbesc eu cu mama ta? ‎- Nu, nu vorbi cu mama.
‎Sigur, mă duc.
‎- Vorbesc cu ea și găsim o soluție. ‎- Jakob, nu vorbi cu mama.
‎N-ar fi la fel fără tine.
‎- Ce le zicem celorlalți? ‎- Despre ce?
‎Despre noi.
‎Adevărul.
‎- Adică? ‎- Că nu-ți poți lua mâinile de pe mine.
‎Prostule, tu ai venit să mă săruți.
‎Bine, dacă spui tu.
‎Astrid, ieși!
‎- Ce faceți? ‎- Ieși, Astrid.
‎Nu, e în regulă.
‎Îți arăt ceva mișto?
‎Ăsta e un bănuț vrăjit.
‎Uite.
‎Întinde mâinile ca mine.
‎Bine.
‎Stai! Ce ai în mână?
‎Cum ai făcut?
‎Acum e al tău.
‎Ai mare grijă de el.
‎- Sunteți iubiți? ‎- Nu suntem. Acum du-te.
‎Nu suntem?
‎Nu știu. Suntem?
‎Puțin.
‎Știi cine e profesorul?
‎Da, e...
‎e Henrik Malmstrøm.
‎Era josnic.
‎De ce spui asta?
‎Jakob nu a luat nicio decizie singur.
‎Individul ăla
‎trăgea toate sforile.
‎Ce s-a întâmplat cu el?
‎A fugit.
‎După ce au dispărut.
‎Pur și simplu a fugit.
‎E pe drum.
‎- Bună! ‎- Bună. Ești gata?
‎Sigur.
‎Tot nu știu ce facem.
‎- Vedem noi.
‎- Bună. ‎- Bună, dragă. Ai ajuns?
‎Am avut multe bagaje de făcut.
‎Sunt multe. Ai luat tot?
‎- Da, am luat tot. ‎- Sunt multe.
‎- Și eu am multe. ‎- Bună.
‎Ai adus hainele?
‎Da, sigur. A fost cam greu.
‎De ce să purtăm țesături naturale?
‎Calmează-te. Nu fac eu regulile. ‎Cartea zice.
‎„Cartea zice. Calmează-te. Cartea zice.”
‎- Pot să conduc eu? ‎- O să se supere mama.
‎N-o să afle.
‎- Nu conduce ca nebunul. ‎- Nu conduc, stai calm.
‎- Trebuie să ascultăm asta. ‎- E muzica voastră?
‎- Da, ai ascultat-o. ‎- Eu nu.
‎- N-ai ascultat-o? ‎- Cât v-a luat? Zece minute?
‎Liniște!
‎Cu ce vă pot ajuta?
‎Îl caut pe Henrik Malmstrøm.
‎- Locuiește aici? ‎- Cine ești?
‎Astrid Agerskov. Sunt jurnalistă.
‎Fac o emisiune radio ‎despre absolvenții dispăruți în '99.
‎- Aș vrea să discut cu el. ‎- Nu se poate.
‎- Stă aici? ‎- Nu e aici.
‎- Bine, aștept. ‎- Îți pierzi timpul.
‎- Trebuie să discut cu el. ‎- Ai venit degeaba.
‎Lisa!
‎Avem musafiri.
‎Ea e Astrid.
‎Vrea să discute cu tine.
‎Bine. Despre ce?
‎Zice că e jurnalistă.
‎Vrea să vorbiți ‎despre ce a pățit clasa ta în '99.
‎Ida era sora mea.
‎Aha.
‎Bine.
‎Bună!
‎Henrik.
‎Întâi o să montăm astea.
‎Nu, trebuie să fie desfăcute.
‎Ajută-mă. Stai degeaba.
‎Dar ai pus alea...
‎Ce faci?
‎Ești cu Jakob acum?
‎Voiam să-ți spun.
‎Dar n-ai făcut-o.
‎Nu, dar s-a întâmplat brusc.
‎Pleci cu el la Marrakech?
‎Haide! Încetează!
‎De unde să știu?
‎Nu pot. Doar știi că merg cu tine.
‎- Ești furioasă? ‎- Nu, nu-s furioasă.
‎Ești supărată?
‎De ce aș fi?
‎Nu știu.
‎Poate îți plăcea Jakob.
‎Jakob? Nu.
‎Și-o trage cu tot ce mișcă.
‎Iartă-mă, Ida.
‎Iartă-mă. N-am vrut să zic asta.
‎Dar nu fi atât de naivă.
‎E Jakob. Îl cunoști.
‎Da, îl cunosc.
‎Atunci știi că nu e omul potrivit ‎de care să te îndrăgostești.
‎Haide! Vino!
‎- Concentrează-te. ‎- Las-o mai moale.
‎De cât timp stai aici?
‎Din 1999.
‎De ce ai fugit?
‎- Fugit? ‎- Da, ai fugit când au dispărut.
‎Nu, n-am fugit. Am ales să ne mutăm.
‎Trebuia să plec.
‎Poate suna ciudat, dar...
‎țineam mult la clasa aceea.
‎Și Jakob Skipper?
‎Am auzit că erați apropiați.
‎Sigur, pe el l-am cunoscut cel mai bine.
‎Vrei să-mi dai cârpa aia?
‎Da.
‎Deci erai prieten bun cu un elev. De ce?
‎Prieteni? Ei bine...
‎Discutam mult. Deseori ‎îmi cerea sfatul dacă avea probleme.
‎- Deci era ușor de controlat? ‎- De controlat? Ce vrei să spui?
‎- L-ai influențat? ‎- La naiba, sper că da.
‎Trecea printr-o perioadă grea.
‎Testa permanent limitele.
‎Eu și Lisa am vrut să-l ajutăm. ‎L-am luat la noi.
‎Speram să-l ajutăm.
‎Dacă erați apropiați, ‎de ce n-ai fost la înmormântare?
‎- Înmormântare? ‎- Știi că a murit, nu?
‎S-a sinucis.
‎Nu.
‎N-am știut.
‎N-am mai vorbit de mulți ani.
‎Știi semnul ăsta?
‎Era pe piatra lui de mormânt. ‎E un vechi simbol păgân.
‎Nu.
‎- De ce e desenat în jurul meu? ‎- Chiar așa, de ce?
‎Șoferul camionului l-a desenat.
‎Poți să explici asta?
‎De asta ai venit.
‎- Crezi că am fost implicat. ‎- Ai fost?
‎Nu.
‎De ce să le fac rău?
‎Îmi plăcea totul la ei. Înțelegi?
‎Ai fost șters din arhivele școlii. ‎Explică asta.
‎Deci? Nu voiai să fii găsit?
‎Crezi că sunt greu de găsit?
‎M-ai găsit greu?
‎Ce ai făcut?
‎Despre ce vorbești?
‎- Ce ai făcut? ‎- Deci...
‎ce crezi că am făcut mai precis?
‎Nu e ciudat să mă întreb că tu, ‎dirigintele lor înainte să dispară...
‎De ce anume mă acuzi?
‎Nu crezi că dor asemenea întrebări?
‎De ce naiba mă acuzi?
‎Deci?
‎Nu știu.
‎- Iartă-mă. ‎- Nu-mi cere scuze. Mie îmi pare rău.
‎N-am dreptul să mă înfurii.
‎Înțeleg ce simți.
‎Încă mă chinui să înțeleg totul.
‎Vrei ceva de băut?
‎Bine.
‎Dă-mi și mie sticla.
‎- Nu știu unde am pus-o. ‎- E acolo, undeva.
‎Uite-o!
‎Poftim.
‎E cea de acasă?
‎Dă-mi și mie.
‎Sunteți gata să vă prezic viitorul?
‎Foarte. Să-i dăm drumul.
‎Grimoarul conține șase profeții.
‎Normal.
‎Dă cu zarul.
‎- Nu vreau. ‎- Haide!
‎- Dă cu zarul. ‎- N-am chef.
‎E vrăjeală. Dau eu.
‎Bine.
‎Șase.
‎Vei pierde ceva.
‎Ce să pierd?
‎- Virginitatea ai pierdut-o de mult. ‎- Ce-i cu tine?
‎Uite cine vorbește! Dobitocule!
‎Bine.
‎Trei.
‎Vei suferi.
‎- O să sufăr? ‎- Păcat.
‎- Nu vreau. ‎- E definitiv. Grimoarul a vorbit.
‎„Grimoarul a vorbit.”
‎Întrebarea e dacă poți suferi ‎mai mult decât acum.
‎- Tacă-ți gura. ‎- Amelia!
‎- Poți. Sau... ‎- Nu.
‎Nu poți.
‎Glumim.
‎- E doar o carte. ‎- Glumim.
‎Doi.
‎Voi fi pedepsit.
‎Tare!
‎Karma.
‎Așa-ți trebuie!
‎Haide!
‎E rândul tău. Toți am dat.
‎- Haide! ‎- Haide!
‎- Bine. ‎- E un zar. Nu mușcă.
‎Unu.
‎Vei fi jertfită.
‎Jertfită?
‎- Sună periculos. ‎- Păcat.
‎E ridicol.
‎Toate sunt deprimante? Dau din nou.
‎- Nu poți. ‎- Haide!
‎Și eu vreau.
‎- Dă-mi zarul. ‎- Vorbesc serios.
‎- Nu e grav. ‎- Grimoarul a vorbit.
‎- Grimoarul a vorbit! Haide! ‎- Dă-mi zarul sau arunc cartea în foc.
‎E o carte magică. N-o să ardă.
‎Atunci arunc-o în foc.
‎- Haide! ‎- Nu.
‎Nu vreau să provoc soarta.
‎Știam eu. Pentru Dumnezeu! ‎Ești mare șmecher.
‎Trebuie să beau, ‎dacă trebuie să te suport.
‎Respiră adânc.
‎Trupul tău devine tot mai greu.
‎Și când număr până la trei,
‎vei fi în locul ‎pe care îl știi din visele tale.
‎Unu.
‎Doi.
‎Trei.
‎Deschide ochii, Astrid.
‎Poți să-mi descrii locul?
‎E ceață. Și miroase a umezeală.
‎Poți să te uiți în jur?
‎Nu vreau. Vreau acasă.
‎Ce ar liniști-o?
‎O cheamă Mikala.
‎Uită-te în mâna ta, Astrid.
‎Simți că Mikala te ține de mână ‎și are grijă de tine?‎ ‎Nu ești singură.
‎Simți?
‎- Da. ‎- Minunat.
‎Încearcă să continui, Astrid.
‎Încet și cu grijă.
‎Mai adânc.
‎Mikala va avea grijă de tine ‎și te va ajuta tot timpul.
‎Nu poți păți nimic rău.
‎- Atârnă ceva acolo. ‎- ‎Vezi ce e?
‎E un colier.
‎Vezi ce fel de colier este?
‎Un colier de aur.
‎O ancoră.
‎Trebuie să fie al Idei.
‎Astrid?
‎Astrid, o vezi pe Ida?
‎El e aici.
‎- Cine, Astrid? ‎- Cel care i-a luat.
‎Cum arată?
‎- Cine e? ‎- E periculos.
‎E un animal.
‎Trebuie s-o găsească pe Ida. ‎Trebuie să se apropie.
‎Astrid, ascultă-mi vocea. ‎Poți să te apropii?
‎- Astrid. ‎- Ajutor!
‎O vezi pe Ida? Astrid?
‎Vine acum.
‎Ajută-mă, mamă!
‎Astrid, o vezi pe Ida?
‎- Vreau să fug. Ajutor! ‎- Apropie-te.
‎Astrid, o vezi...
‎Trebuie să mergi mai departe, Astrid.
‎- O vezi pe... ‎- Ce naiba faceți?
‎Astrid?
‎Hai, scumpo! Respiră, Astrid. ‎Haide, respiră!
‎Ce e cu ea?
‎Adu-o înapoi. Acum! Imediat!
‎- Astrid, când ajung la trei, te trezești. ‎- Adu-o înapoi. Acum!
‎Nu, trebuie s-o aducă pe Ida înapoi.
‎- Ia-o pe Ida de mână. ‎- Termină și las-o în pace!
‎Ai înnebunit de tot?
‎- Astrid, uită-te la mine. ‎- Astrid.
‎- Uită-te! ‎- Trezește-te.
‎- Mama! ‎- Ascultă-mi vocea.
‎- Astrid. ‎- Respiră.
‎A văzut-o pe Ida.
‎- N-a văzut-o, fir-ar să fie! ‎- A văzut-o.
‎Ida e moartă!
‎Bagă-ți în cap!
‎Ida e moartă!
‎Astrid, vino.
‎Respiră... Uite, o să te ajut ‎să te ridici încet. Uite-așa.
‎Hai! Încearcă să-l iei pe tata de gât
‎și apoi ne ridicăm. Așa.
‎Ida nu e moartă.
‎Gata. Acum ești cu tata, da?
‎Ida nu e moartă!
‎A văzut-o.
‎Nu e moartă.
‎Bună!
‎E cineva aici?
‎E cineva?
‎Da, ce s-a întâmplat?
‎Fiica mea. ‎Nu reușesc s-o fac să reacționeze.
‎Îți înțeleg durerea.
‎Nu despre asta e vorba.
‎Atunci despre ce?
‎Cred că tu cauți un sens care nu există.
‎Vrei să spui...
‎că dispariția lor nu e ceva real?
‎Nu, e...
‎e foarte reală.
‎Cred că pui întrebările greșite.
‎Care sunt cele bune?
‎Trebuie să existe un răspuns.
‎- Și crezi că-l are altcineva? ‎- Da.
‎Cred că cineva știe adevărul.
‎Ai simțit vreodată ‎că ceva e real doar pentru tine?
‎Da.
‎Ce?
‎Când eram mică, aveam halucinații.
‎Când a dispărut sora mea.
‎Ce vedeai?
‎Coșmaruri. Aveam coșmaruri.
‎Erau reale?
‎Nu.
‎Sau da, erau...
‎Pentru mine erau, sigur.
‎Și au dispărut?
‎Am fost vindecată.
‎- Ai fost vindecată? ‎- Da.
‎De a fi tu însăți.
‎Bună, Lisa.
‎Ultimul autobuz va pleca în curând.
‎- Atât de târziu e? ‎- Da.
‎Ești bine-venită să dormi aici, dacă vrei.
‎Avem cameră de oaspeți.
‎Păi, e...
‎- Grozav. Așa rămâne. ‎- Mulțumesc.
‎Mă duc să fac patul.
‎- Ai nevoie de ajutor? ‎- Deloc. Rămâi aici.
‎- Mulțumesc. ‎- Mulțumesc, Lisa.
‎Nu știu.
‎Ce?
‎Încep să mă îndoiesc
‎care e calea cea bună și ce are rost.
‎Mereu am crezut
‎că o să înțeleg totul ‎sau că o să aibă noimă dintr-odată
‎când o să cresc ‎sau când o să am și eu un copil.
‎Dar s-a întâmplat
‎și în continuare
‎n-are nicio noimă.
‎Cred că ar trebui să-ți păstrezi calea.
‎Nu avem toți aceeași cale.
‎Cred că cel mai bine ar fi
‎să faci cât mai multă lumină ‎pe calea pe care ești.
‎Până la urmă...
‎suntem singuri.
‎Jakob, nu aici.
‎Nu-ți face griji. Dorm.
‎Hei!
‎E totul în regulă?
‎Ce e?
‎Nu știu.
‎Mă simt foarte tristă.
‎Singură.
‎Dar sunt aici.
‎Și când n-o să mai fii?
‎De ce să nu fiu?
‎Fiindcă absolut totul se termină.
‎Noi nu.
‎Noi suntem noi.
‎Abia am început.
‎Te iubesc.
‎Te-am iubit din prima clipă.
‎Și eu te iubesc.
‎Te-ai străduit, nu glumă!
‎- De ce nu? ‎- Sigur.
‎Mă simt cam prost îmbrăcată.
‎Mergem pe insula aia.
‎Și cum ar trebui să ajungem acolo?
‎- Înotăm? ‎- Nicio grijă. Știu eu.
‎Cartea spune ce să facem?
‎Ce ai pe tine?
‎- Ce-i asta? ‎- Haina de blană a mamei. Ți-am zis.
‎Nu e o barcă furată, nu?
‎Nu.
‎Atunci ai adus-o tu?
‎Nu, nu eu.
‎Atunci cine?
‎Soarta. Ajutați-mă.
‎Știi să vâslești?
‎Bineînțeles.
‎S-o împingem mai departe înainte să sar.
‎Pot să vă ajut?
‎Ai grijă!
‎Mulțumesc.
‎Cum ajungem acolo, sus?
‎S-o luăm pe aici.
‎Așteptăm să mai urce pasageri ‎înainte de a pleca.
‎Hei!
‎Te-am mai văzut.
‎De ce mă urmărești?
‎Scuze.
‎- Nu pune mâna pe aia. ‎- O vrei?
‎- Nu, n-o vreau. ‎- Ia-o.
‎Nu. Termină.
‎- Ești enervantă. ‎- Ai grijă de haină.
‎- Da, e scumpă. ‎- Nu e.
‎Terminați.
‎Puteți fi serioși?
‎- Calmează-te. ‎- Jakob, nu e nimic aici.
‎Știam că nu e nimic. ‎Ați vrut să venim totuși.
‎- Ce serioși sunteți! ‎- Nu e vina lui.
‎- Nu ne putem distra? ‎- Uite, nu e nimic.
‎- Putem vâsli înapoi? ‎- Da.
‎- E foarte frig aici. ‎- Să mergem. E tare frig.
‎- Uitați-vă! ‎- Termină.
‎Ce naiba?
‎Ce fac?
‎V-am zis.
‎Ce-i aia?
‎- Haideți acolo. ‎- Nu.
‎- Mergem. ‎- Mergem?
‎Da.
‎- Vrei să participăm și noi? ‎- Da.
‎Nu putem.
‎Ba da. Grimoarul zice că poate oricine.
‎- Jakob, ai văzut ce au pe ei? ‎- Da.
‎E doar un joc.
‎Să mergem.
‎De asta am venit.
‎Eu mă duc.
‎Ce se poate întâmpla? Haideți!
‎Tu ce vrei?
‎Veniți!
‎Pot să vâslesc înapoi.
‎Adună-te, Falke. Hai!
‎O facem, da?
‎Haideți!
‎Veniți.
‎VINO ÎN PARCUL DE DISTRACȚII BAKKEN ‎VINERI LA ORA 14:00
‎Ostara a fost găsită.
‎Ida, să mergem. E prea ciudat. ‎Să mergem. Hai!
‎Hai!
‎- E în regulă. ‎- Ce?
‎Așa. E o mare onoare.
‎Drăguța mea e peste ocean
‎Drăguța mea e dincolo de mare
‎Drăguța mea e peste ocean
‎Adu-o înapoi pe drăguța mea la mine
‎Adu-o, adu-o
‎Adu-o înapoi pe drăguța mea la mine
‎La mine
‎Adu-o înapoi
‎Adu-o înapoi pe drăguța mea la mine
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum