ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
Tata kaže
da se bojiš spavati.
Da.
Što vidiš dok spavaš?
Strašne stvari.
Možeš li reći mami što točno?
Netko je ondje dolje.
Neka životinja.
Gdje?
U pećini.
Želi me uhvatiti
i zatvoriti kao druge.
Koje druge?
Idine školske kolege.
Jesi li dolje vidjela Idu?
Ne.
Ali...
Misliš li da je ondje?
Aha.
Nemoj misliti da nešto nije u redu s tobom.
Jednostavno...
Tata to ne razumije.
Ali ja sam ovdje.
Uvijek možeš razgovarati sa mnom.
Ali obećaj mi
da ćeš mi reći što vidiš.
Da.
Hoćeš mi otpjevati onu pjesmu koju si uvijek pjevala Idi?
Dobro.
Moraš zatvoriti oči.
Moja Bonnie leži iznad
Oceana
Moja Bonnie
Leži iznad mora
Moja Bonnie
Leži iznad oceana
Vrati
Mama.
Moju Bonnie
Mama.
Meni
Mama.
NETFLIXOV ORIGINAL
Poznat vam je taj znak?
Da, kao povjesničar
pomalo sam opsjednut tim znakom.
Ne znamo mnogo,
ali znamo ponešto.
To je to?
-Da, jest. -Da.
Ovaj ima 300 godina, ali najstariji koji smo pronašli
potječe iz špilje na jugu Francuske i datira od oko 35 000 pr. Kr.
Potječe iz animističkog kulta bogova
koji postoji već tisućama godina.
Tragovi su im pronađeni diljem Europe
i očito je da su ovdje u Danskoj odigrali veliku ulogu.
Ovo je najvažniji lik u toj mitologiji.
Lepusman, kako ga zovu. Čovjek Zec.
Pronađen je na otoku Enehøje, pokraj Nakskova 1953.
Procjenjuje se da je star 14 000 godina.
-Što znači taj simbol? -Ciklus života. Nacrtat ću vam ga.
Ciklus života.
Krug je godina, a ovo su proljetni ekvinocij,
ljetni solsticij,
jesenski ekvinocij,
i zimski
solsticij.
To su najvažniji trenuci u povijesti čovječanstva.
No za taj kult najvažniji je bio...
-Proljetni ekvinocij. -Proljetni?
Tako je. Na taj dan
mislili su da se otvaraju
vrata prema drugome svijetu
i da se tada bogovi mogu pojaviti i zahtijevati ono što je njihovo.
A sve to
povezuje
lik Ostare.
-Ostare? -Da.
To je božica koja se morala žrtvovati da bi se život mogao ponovno roditi.
Žrtvovati se znači da je umrla?
Da, u prenesenom smislu.
To se moralo ponavljati iz godine u godinu.
Ali pokazat ću vam nešto.
Otvorite i pogledajte.
Ovo ovalno kamenje
pronađeno je diljem Europe, uključujući Dansku.
Svaki je kamen pronađen pored kostura ptica.
Čemu je to kamenje služilo?
Vjerojatno je povezano s ritualima proljetnog ekvinocija.
Ritual plodnosti. Djecu začetu na taj dan nazivali su djecom ekvinocija.
Vjerovalo se da imaju posebne moći. Ne znamo što se točno događalo, ali...
vjerojatno nešto intenzivno.
-Postoji li taj kult i dalje? -Ne.
Pa, da, u smislu da su New Age kultovi
uzeli što im je bilo upotrebljivo,
ali štovanje tih bogova u izvornom smislu...
Ne.
-Hvala. -Nadam se da je bilo korisno.
Možete ostati. Netko će poslije doći po knjige.
Hvala.
Sjećaš li se Idinog razrednika?
Ne baš.
-Ne sjećaš se Henrika? -Henrika? Ne, ne sjećam ga se.
Ne sjećaš se je li bio osumnjičen?
Vjerojatno jest. Svi su tada bili osumnjičeni.
Pogledaj ovo. Dođi.
Vozač kamiona za maturante nacrtao je znak oko njega.
Dobro.
-Zašto? -Ne znam, ali...
Učinio je to netom prije nego što je doživio neki napadaj.
-Napadaj? -Da.
-A da se pokušaš naspavati? -Sjetio se Ide.
Uzimaš li svoje lijekove?
Razgovarali smo o Idi.
-Nisi dobro. -Ne slušaš me.
Slušam.
-Ne slušaš. -Slušam.
Lene se barem ne pretvara da Ida nikad nije postojala.
Uđi, dušo.
Dođi.
Ne budi tužna, mama.
Teško je to.
Jako je teško ne biti tužan.
Mogu li ti kako pomoći, mama?
Želiš li?
Da.
Želiš li pomoći mami?
Da.
Nije joj dobro.
-Stvarno je loše. -Ne bi se trebala sama nositi s time.
Točno.
-Treba pomoć. -Da.
Pronašao sam nekoliko dječjih psihologa.
Jednog su mi preporučili.
Zaboravi na sve to, Dennise.
Već sam sve dogovorila.
-Što? -Da, Jutta dolazi.
-Koja Jutta? -Moja Jutta.
Sigurno se šališ. Ona nije psiholog.
Ne, ali pomogla mi je.
Zaboravi. Želim pravog dječjeg psihologa.
-Jutta je super s djecom. -Neće se ni približiti Astrid!
Čekala sam da dođeš, Astrid.
Prije ili poslije prošlost će te sustići budeš li je ignorirala.
To sam tada rekla Dennisu.
Rekla sam mu:
„Ne možeš je zaštititi od toga. Ne možeš je sakriti od nje.“
Ali...
-To nije u njegovu stilu, zar ne? -Ne, nije.
Sjećaš li se Jakoba Skippera?
Sjećam.
-Misliš li da je umiješan? -Vidjela sam što se događa.
Bio je tako šarmantan.
Znao je točno što treba učiniti.
Iskoristio ju je.
Što je učinio?
Učinio je moju kćer nesretnom.
Kako si ušao?
Kroz vrata. Nitko me nije vidio.
No, ideš li?
-Sada? -Ne, 21. ožujka.
Idemo na otok.
Jesi li došao pitati želim li poći 21. ožujka?
-Da. -Jakobe...
Lud si. Tamo nema ničega.
Nećemo znati ako ne odemo.
-Neću smjeti ići. -Da razgovaram s tvojom majkom?
Ne, nemoj.
Naravno, idem dolje. Razgovarat ću s tvojom majkom.
Jakobe, nemoj razgovarati s njom.
Neće biti isto bez tebe.
-Što ćemo reći ostalima? -O čemu?
O nama.
Istinu.
-A to je? -Da me ne možeš prestati dirati.
Glupane, ti si taj koji mene ljubi.
Dobro, ako ti tako kažeš.
-Astrid, izađi. -Što radite?
-Van, Astrid. -Ne, u redu je.
Želiš vidjeti nešto kul?
Ovo je...
čarobni novčić.
Gledaj.
Ispruži ruke kao ja.
Dobro.
Čekaj. Što to imaš u ruci?
Kako si to učinio?
Sad je tvoj.
Dobro ga čuvaj.
-Hodate li vi? -Ne hodamo.
A sad odlazi.
Dobro.
Ne hodamo?
Ne znam. Hodamo li?
Malo.
Znaš li ovog profesora?
Da, to je...
To je Henrik Malmstrøm.
Bio je odvratan.
Zašto to kažeš?
Jakob nikad nije sam donosio odluke.
Taj je čovjek
o svemu odlučivao.
Što mu se dogodilo?
Pobjegao je.
Nakon što su nestali.
Samo je pobjegao.
Krenula je.
-Bok. -Bok. Jesi li spremna?
Naravno.
I dalje ne znam što radimo.
-Skužit ćeš.
-Bok. -Bok, dušo. Bilo je i vrijeme.
Morala sam spakirati sve ovo.
To je mnogo. Imaš li sve?
-Da, imam sve. -To je mnogo.
-I ja sam puno ponio. -Bok.
Ponio si odjeću?
Da, naravno. Bilo je zeznuto.
-Zašto mora biti od prirodne tkanine? -Ne određujem ja pravila.
Tako piše u knjizi.
„U knjizi je. Opusti se, u knjizi je.“
-Mogu li ja voziti? -Mama će poludjeti.
Neće znati.
-Samo nemoj voziti kao manijak. -Neću. Opusti se.
Moramo ovo poslušati.
-Vaša glazba? -Da, čula si je.
-Ja nisam. -Ti nisi?
-Trebalo vam je deset min. da je snimite? -Začepi.
Mogu li vam pomoći?
Tražim Henrika Malmstrøma.
-Živi li ovdje? -Tko ste vi?
Astrid Agerskov. Novinarka sam.
Snimam radijsku emisiju o maturantima koji su nestali '99.
-Želim razgovarati s njim. -To nije moguće.
-Živi ovdje? -Nije ovdje.
-Pričekat ću. -Gubite vrijeme.
-Moram razgovarati s njim. -Došli ste nizašto.
Lisa.
Imamo društvo.
Ovo je Astrid.
Želi razgovarati s tobom.
O čemu?
Kaže da je novinarka.
Želi razgovarati o nestanku tvoga razreda 1999.
Ida mi je bila sestra.
Da.
Dobro.
Zdravo.
Henrik.
Prvo ćemo ovo sastaviti.
Trebamo ih prostrijeti.
Pomozi mi. Samo stojiš.
Gdje si stavio...
Što ima? Što se događa?
Hodate li ti i Jakob?
Htjela sam ti reći.
Ali nisi.
Nisam jer se brzo dogodilo.
Idete li zajedno u Marrakech?
Ma daj, prestani.
Otkud da znam?
Možeš misliti. Znaš da idem s tobom.
-Jesi li ljuta? -Nisam ljuta.
Jesi li uzrujana?
Zašto bih bila?
Ne znam.
Možda si bila zatreskana u Jakoba ili nešto.
U Jakoba? Ne.
On bi poševio sve što hoda.
Oprosti, Ida.
Ida, žao mi je. Nisam tako mislila.
Ali ne budi tako naivna.
To je Jakob. Znaš kakav je.
Da, poznajem ga.
Onda znaš da nije najbolja osoba u koju se možeš zaljubiti.
Hajde. Dođi.
-Usredotoči se. -Opusti se, stari.
Otkad ovdje živite?
Od 1999.
Zašto ste pobjegli?
-Pobjegao? -Da, pobjegli ste kad su nestali.
Ne, nismo pobjegli. Odlučili smo se preseliti.
Morao sam otići.
Možda zvuči čudno, ali...
taj mi je razred bio jako drag.
A Jakob Skipper?
Čujem da ste bili bliski.
Naravno, njega sam najbolje poznavao.
Dodate mi onu krpu?
Da.
Učenik vam je bio bliski prijatelj.
-Zašto? -Prijatelj? Pa...
Puno smo razgovarali. Često me pitao za savjet.
Bilo ga je lako kontrolirati?
Kontrolirati? Kako to mislite?
-Jeste li utjecali na njega? -Nadam se.
Tada mu je bilo teško.
Stalno je testirao granice.
Lisa i ja htjeli smo mu pomoći, primili ga k sebi.
-Nadali se da mu možemo pomoći. -Zašto mu onda niste bili na pogrebu?
-Sprovodu? -Znate da je mrtav, zar ne?
Ubio se.
Ne.
Nisam znao.
-Dugo se nismo čuli. -Je li vam poznat ovaj simbol?
Na nadgrobnom spomeniku mu je. To je stari poganski simbol.
Ne.
-Zašto je nacrtan oko mene? -Dobro pitanje, zašto?
Nacrtao ga je vozač kamiona za maturante.
Možete li to objasniti?
Zato ste ovdje.
-Mislite da sam umiješan. -Jeste li?
Nisam.
Zašto bih im naudio?
Volio sam te klince. Razumijete li?
Nema vas ni u jednom školskom dokumentu. Objasnite to.
-Htjeli ste se sakriti? -Mislite da me je teško naći?
Je li vama bilo teško?
-Što ste učinili? -O čemu govorite?
-Što ste učinili? -Znači...
Što točno mislite da sam učinio?
Nije li čudno što se pitam
što ste vi kao njihov razrednik učinili prije...
Za što me optužujete?
Zar mislite da me ta pitanja ne bole?
Za kojeg me vraga optužujete?
Ha?
Ja...
Ne znam.
Ne znam. Oprostite.
Ne ispričavajte se. Žao mi je.
Nemam se pravo ljutiti na vas.
Razumijem kako se osjećate.
Još pokušavam shvatiti.
Sve.
Jeste li za piće?
Dobro.
Daj mi gutljaj.
-Znaš li gdje je? -Negdje je unutra.
Pogodak.
Evo.
To je iz kuće?
Daj mi to.
Jesi li spremni vidjeti svoju budućnost?
Totalno. Idemo.
Grimorij sadrži šest proročanstava.
Kako da ne.
Baci kocku.
-Stvarno ne želim. -Hajde.
-Baci. -Ne želim.
To je ionako sranje. Ja ću.
Dobro.
Šest.
Nešto ćeš izgubiti.
Što?
-Nevinost si davno izgubila. -Što je tebi?
Pravi se javio. Kretenu.
Dobro.
Tri.
Patit ćeš.
-Patiti. -Baš šteta.
-Ne želim. -Konačno je. Grimorij je odlučio.
„Grimorij je odlučio.“
Pitanje je možeš li patiti više nego što već patiš.
-Začepi. -Amelia!
-Možeš. Ili... -Ne.
-Ne možeš. -Šalim se.
-To je samo knjiga. -Šala.
Dva.
Bit ću kažnjen.
Super.
Karma.
Pa se ti zezaj!
Hajde.
Sad ti. Svi smo je bacili.
-Hajde. -Hajde.
-Dobro. -To je kocka. Ne grize.
Jedan.
Bit ćeš žrtvovana.
Žrtvovana?
Zvuči opasno.
Šteta.
-To je apsurdno. -Svi su tako depresivni? Pokušat ću opet.
-Ne možeš. -Hajde.
I ja želim opet.
-Daj mi kocku. -Ne, ozbiljno.
-Nije problem.
-Grimorij je odlučio. -Daj mi kocku ili bacam knjigu u vatru.
To je čarobna knjiga. Neće gorjeti.
Onda je baci u vatru.
-Hajde. -Ne.
Ne želim iskušavati sudbinu.
Tako sam i mislila. Za Boga miloga. Pravi si pametnjaković.
Trebam malo toga da izdržim s tobom.
Jedeš li...
Duboko udahni.
Tijelo ti postaje sve teže.
A kad izbrojim do tri,
bit ćeš na mjestu koje znaš iz svojih snova.
Jedan.
Dva.
Tri.
Otvori oči, Astrid.
Možeš li mi opisati to mjesto?
Magla je.
I miriše mokro.
Možeš li malo razgledati?
Ne želim. Želim ići kući.
Što bi je umirilo?
Zove se Mikala.
Pogledaj si ruku, Astrid.
Osjećaš li kako te Mikala drži za ruku i čuva? Nisi sama.
Osjećaš li to?
-Da. -Sjajno.
Pokušaj nastaviti, Astrid.
Lijepo i polako.
Dublje.
Mikala će te čuvati i pomagati ti na svakom koraku.
Ništa ti ne može nauditi.
Nešto ondje visi.
Možeš li vidjeti što?
To je ogrlica.
Vidiš li kakva je to ogrlica?
Zlatna ogrlica.
Sidro.
Sigurno je Idina.
Astrid?
Astrid, vidiš li Idu?
On je ovdje.
Tko, Astrid?
Onaj koji ih je oteo.
Kako izgleda?
-Tko je on? -Opasan je.
Životinja je.
Ali mora pronaći Idu.
Mora se približiti.
Astrid, slušaj moj glas.
Možeš li prići bliže?
-Astrid. -Pomozi mi.
Vidiš li Idu? Astrid.
On dolazi.
Pomozi mi, mama.
Astrid, vidiš li Idu?
-Želim izaći. Upomoć. -Približi se.
Astrid, vidiš li...
Moraš nastaviti, Astrid.
-Astrid, vidiš li je? -Što se, dovraga, događa?
Astrid?
Hajde, dušo. Diši, Astrid. Hajde, diši.
Što joj se događa? Probudite je. Smjesta!
Astrid, kad izbrojim do tri, probudit ćeš se.
Smjesta!
Ne, mora vratiti Idu.
Primi Idu za ruku.
Prestani i kloni je se!
Jesi li sasvim skrenula? Astrid, pogledaj me.
-Astrid. -Astrid.
Pogledaj tatu.
-Mama. -Slušaj moj glas.
-Astrid. -Diši.
Vidjela je Idu.
-Ne, nije vidjela Idu, kvragu. -Vidjela je Idu.
Ida je mrtva!
Utuvi si to u glavu! Ida je mrtva!
Astrid, dođi.
Diši. Slušaj, pomoći ću ti da ustaneš. Lijepo i polako. Evo ga.
Hajde. Zagrli tatu i ustat ćemo. To je to.
Ida nije mrtva.
Evo. Sad si s tatom, dobro?
Ida nije mrtva!
Vidjela ju je!
Vidjela ju je.
Nije mrtva.
Zdravo.
Ima li koga?
Halo?
Da, što je bilo?
Moja kći. Ne mogu doprijeti do nje.
Stalno gubi svijest...
Razumijem vašu tugu.
Ovdje nije riječ o tome.
Nego o čemu?
Tražite značenje koje ne postoji.
Dakle, želite reći...
da to što su nestali nije stvarnost?
Ne, to je...
vrlo stvarno.
Postavljate pogrešna pitanja.
Što su prava pitanja?
Mora postojati odgovor.
-Mislite da ga netko ima? -Da.
Mislim da netko zna istinu.
Je li ikad nešto bilo stvarno samo vama?
Da.
Što?
Imala sam vizije u djetinjstvu.
Kad je moja sestra nestala.
Kakve vizije?
Imala sam noćne more.
Jesu li bile stvarne?
Ne.
Ili, da, bile su...
Meni su bile stvarne, naravno.
Više ih nemate?
Izliječena sam.
-Izliječeni ste? -Da.
Od same sebe.
Bok, Lisa.
Posljednji autobus uskoro polazi.
-Je li tako kasno? -Da.
Možete ostati ako želite.
Imamo sobu za goste.
Pa, to je...
-Sjajno. To je riješeno. -Hvala.
Pripremit ću krevet.
-Trebate li pomoć? -Nipošto. Ostanite ovdje.
-Hvala. -Hvala, Lisa.
Ne znam.
Što?
Počinjem sumnjati u to što je...
pravi put i što ima smisla.
Uvijek sam mislila...
da ću sve razumjeti ili da će sve dobiti smisao kad...
odrastem ili rodim djecu.
To se sve dogodilo,
a i dalje...
nema smisla.
Mislim da trebate ostati na svom putu.
Nemamo svi isti put.
Mislim da bi za vas...
bilo najbolje da svoj put obasjate najviše što možete.
U konačnici smo...
sami.
Jakobe, ne ovdje.
Bez brige. Spavaju.
Hej.
Je li sve u redu?
Što je bilo?
Ne znam.
Jako sam tužna.
Usamljena.
Ali ja sam ovdje.
A što kad nisi?
Zašto ne bih bio?
Jer sve uvijek završi.
Ne i mi.
Ne ti i ja.
Tek smo počeli.
Volim te.
Od trenutka kad sam te ugledao.
I ja tebe.
Stvarno si se potrudio.
-Zašto ne bih? -Naravno.
Osjećam se neprikladno odjeveno.
Idemo na taj otok.
Kako ćemo doći do njega?
-Plivanjem? -Opusti se. Znam kako.
Piše li u knjizi?
Što si to odjenuo?
-Što je to? -Mamin krzneni kaput. Rekao sam ti.
Nećemo nekome ukrasti čamac, zar ne?
Ne.
Jesi li nam ga nabavio?
Ne, nisam ja.
Nego tko?
Sudbina. Pomozite mi.
Znaš li veslati?
Naravno.
Naravno?
Gurnimo ga malo dalje prije nego što uskočim.
Mogu li pomoći?
Pazite!
Hvala.
Kako ćemo do gore?
Idemo ovuda.
Čekamo još putnika za ukrcaj prije polaska.
Hej!
Vidjela sam te.
Zašto me slijediš?
Oprostite.
-Dosta zafrkancije. -Želiš li to?
-Ne želim. -Uzmi.
Ne. Prestani.
-Nerviraš me. -Oprezno s maminom bundom.
-Da, skupa je. -Ne.
-Prestanite. -Opusti se.
A da se uozbiljite?
-Smiri se. -Jakobe, ovdje nema ničega.
Znali ste to i svejedno ste odlučili doći ovamo.
-Tako ste ozbiljni. -Nije Jakob kriv.
-Zar se ne smijemo zabaviti? -Ovdje nema ničega.
-Možemo li se vratiti? -Da.
-Ovdje je ledeno. -Idemo. Jako je hladno.
-Pogledajte! -Jakobe, dosta.
Koji vrag?
Što to rade?
Rekao sam vam.
Što je to?
-Idemo onamo. -Ne.
-Idemo. -Idemo li?
Da.
Da im se samo pridružimo ili što?
Da.
-Ne možemo tako. -Možemo.
-Piše da se bilo tko može pridružiti. -Jakobe, jesi li im vidio odjeću?
-Da. -Samo glume.
Idemo.
Zato smo ovdje.
Ja idem.
Što je najgore što nam se može dogoditi? Hajde.
Što ti želiš?
Hajde.
Mogu odveslati s tobom.
Saberi se, Falke. Hajde.
Učinit ćemo ovo, dobro?
Idemo.
Dođite.
NAĐIMO SE U LUNAPARKU U PETAK U 14 H
Ostara
Pronašli smo Ostaru!
Ida, idemo. Ovo je sumanuto. Idemo. Dobro? Hajde.
Hajde.
-U redu je. -Što?
Hajde.
Evo. To je velika čast.
Moja Bonnie leži iznad oceana
Moja Bonnie leži iznad mora
Moja Bonnie leži iznad oceana
Zato vrati mi moju Bonnie ti
Vrati je
Vrati mi moju Bonnie ti
Meni
Vrati je
Vrati mi moju Bonnie ti
Prijevod titlova: Tina Vlakančić