‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אבא אומר ש... ‬
‫את מפחדת ללכת לישון.‬
‫כן.‬
‫מה את רואה כשאת ישנה?‬
‫דברים מפחידים.‬
‫תוכלי לספר לאימא מה הם?‬
‫יש שם מישהו.‬
‫סוג של חיה.‬
‫איפה?‬
‫במערה.‬
‫הוא רוצה לתפוס אותי‬
‫ולכלוא אותי כמו את האחרים.‬
‫אילו אחרים?‬
‫החברים לכיתה של אידה.‬
‫ראית את אידה שם?‬
‫לא.‬
‫אבל...‬
‫את חושבת שהיא שם?‬
‫כן.‬
‫אל תדאגי שאולי משהו לא בסדר איתך.‬
‫פשוט...‬
‫אבא לא מבין את הדברים האלה.‬
‫אבל אני כאן.‬
‫את תמיד יכולה לדבר איתי.‬
‫אבל האם את מבטיחה לי... ‬
‫שתספרי לי מה את רואה?‬
‫כן.‬
‫את יכולה לשיר לי את השיר‬ ‫שתמיד היית שרה לאידה?‬
‫בסדר.‬
‫אבל תצטרכי לעצום עיניים.‬
‫"בוני שלי נמצאת מעבר‬
‫לאוקיינוס‬
‫בוני שלי‬
‫נמצאת מעבר לים‬
‫בוני שלי‬
‫נמצאת מעבר לאוקיינוס‬
‫החזירו...‬ ‫-אימא.‬
‫...את בוני שלי... ‬ ‫-אימא.‬
‫אליי."‬ ‫-אימא.‬
‫- תוכן מקורי של NETFLIX -‬
‫אז אתה מכיר את הסמל?‬
‫כן, כהיסטוריון... ‬
‫נהייתי קצת אובססיבי לגבי הסמל הזה.‬
‫אנחנו לא יודעים הרבה, אבל... ‬
‫אנחנו יודעים משהו.‬
‫מדובר על זה, נכון?‬
‫כן.‬
‫הסמל הזה רק בן 300 שנה,‬ ‫אבל הממצאים העתיקים ביותר שלנו‬
‫הם ממערה בדרום צרפת,‬
‫וההערכה היא שהם מ-35,000 לפני הספירה.‬
‫זה מכת אלים אנימיסטית,‬
‫שקיימת כבר אלפי שנים.‬
‫מצאנו שרידים שלה‬
‫בכל רחבי אירופה‬
‫וניכר שהיא הייתה שכיחה כאן בדנמרק,‬
‫דמות מרכזית מאוד‬ ‫במיתולוגיה שלהם היא הבחור הזה.‬
‫כפי שאנחנו מכנים אותו, איש הארנבת.‬
‫הוא נמצא על האי אנחוג'ה,‬ ‫שנמצא ליד נקסקוב, בשנת 1953,‬
‫וההערכה היא שהוא בן 14,000 שנים.‬
‫מה משמעות הסמל הזה?‬ ‫-זה מעגל החיים.‬
‫אני יכול לצייר לך אותו.‬
‫מעגל... החיים.‬
‫המעגל הוא שנה. ‬
‫כאן נמצא האקווינוקס,‬
‫יום היפוך הקיץ,‬
‫אקווינוקס הסתיו,‬
‫ויום...‬
‫היפוך החורף.‬
‫הם היו נקודות חשובות מאוד‬ ‫במהלך ההיסטוריה האנושית.‬
‫אבל עבור הכת הזאת, החשוב ביותר... ‬
‫היה אקווינוקס האביב.‬
‫אקווינוקס האביב?‬ ‫-אקווינוקס האביב. ביום זה‬
‫הם חשבו שהשער‬
‫לעולם הבא יהיה פתוח,‬ ‫ושאז האלים יוכלו להופיע‬
‫ולדרוש את מה שהיה שלהם.‬
‫ואת זה,‬
‫את כל זה,‬
‫קשרה יחדיו‬
‫הדמות של אוסטרה.‬
‫אוסטרה?‬ ‫-כן.‬
‫היא האלה שהייתה חייבת להקריב את עצמה,‬
‫כדי שאפשר יהיה להיוולד מחדש.‬
‫להקריב את עצמה בכך שמתה?‬
‫כן, במובן סמלי.‬
‫זה היה צריך לקרות‬
‫שוב ושוב, שנה אחרי שנה.‬
‫אבל תני לי להראות לך משהו.‬
‫נפתח את זה כאן. ‬
‫האבנים האליפטיות האלה נמצאו‬ ‫בכל רחבי אירופה וגם בדנמרק.‬
‫כולן נמצאו ליד שלדי ציפורים.‬
‫ולמה שימשו האבנים?‬
‫זה כנראה קשור לטקס האקווינוקס.‬
‫טקס פוריות.‬ ‫ילדים שנולדו בתאריך המדויק הזה נקראו‬
‫ילדי האקווינוקס,‬ ‫ונחשבו לבעלי כוחות מיוחדים.‬
‫אנחנו לא יודעים מה בדיוק התרחש,‬ ‫אבל זה היה כנראה... ‬
‫עוצמתי למדי.‬
‫והכת הזאת, האם היא עדיין קיימת?‬ ‫-לא.‬
‫כן, רק במובן שכתות שונות של העידן החדש ‬
‫אימצו חלקים ממנה,‬
‫אבל היא כבר לא קיימת במובן המקורי שלה.‬
‫לא.‬
‫תודה.‬ ‫-בתקווה שזה היה מועיל.‬
‫כן.‬
‫את מוזמנת להישאר.‬ ‫מישהו ייקח את הספרים כשתסיימי.‬
‫תודה.‬
‫אתה זוכר מי היה המחנך של אידה?‬
‫לא, לא ממש.‬
‫אתה לא זוכר את הנריק?‬
‫הנריק? לא, אני לא זוכר אותו.‬
‫אתה לא זוכר אם הוא היה חשוד?‬
‫הוא כנראה היה. כולם היו חשודים אז.‬
‫תראה את זה, אבא. בוא.‬
‫הנהג של משאית הבוגרים צייר את זה‬ ‫סביב עצמו. ‬
‫בסדר.‬
‫למה?‬ ‫-אני לא יודעת,‬
‫אבל הוא עשה את זה רגע לפני שחטף סוג של... ‬
‫התקף.‬
‫התקף?‬ ‫-כן.‬
‫לא כדאי שתשני קצת?‬ ‫-הוא זכר את אידה.‬
‫את לוקחת את התרופה שלך?‬
‫דיברנו על אידה.‬
‫דיברנו עליה.‬
‫את לא במיטבך.‬ ‫-אתה לא מקשיב לי.‬
‫כן, אני מקשיב.‬
‫לא, אתה לא.‬ ‫-אני כן.‬
‫לפחות לין לא מעמידה פנים‬ ‫שאידה מעולם לא הייתה קיימת.‬
‫היכנסי, מתוקה.‬
‫בואי.‬
‫אל תהיי עצובה, אימא.‬
‫זה קשה.‬
‫קשה מאוד לא להיות עצובה.‬
‫יש משהו שאוכל לעשות כדי לעזור, אימא?‬
‫היית רוצה?‬
‫כן.‬
‫את רוצה לעזור לאימא?‬
‫כן.‬
‫לא, היא לא במצב טוב.‬
‫בדיוק. זה ממש גרוע.‬ ‫-היא לא צריכה להתמודד עם זה לבד.‬
‫נכון.‬
‫היא זקוקה לעזרה.‬ ‫-כן.‬
‫בדקתי לגבי כמה פסיכולוגים של ילדים,‬
‫והמליצו לי על אחד מהם.‬
‫זה לא משנה, דניס.‬
‫כבר עשיתי את כל הסידורים.‬
‫מה?‬ ‫-כן, יוטה מגיעה.‬
‫מי זו יוטה?‬ ‫-יוטה שלי.‬
‫את לא רצינית. היא לא פסיכולוגית.‬
‫לא, אבל היא עזרה לי.‬
‫תשכחי מזה. אני רוצה פסיכולוג אמיתי.‬ ‫פסיכולוג ילדים.‬
‫יוטה נהדרת עם ילדים.‬ ‫-היא לא מתקרבת לאסטריד!‬
‫חיכיתי שתבואי, אסטריד.‬
‫במוקדם או במאוחר העבר ישיג אותך‬ ‫אם תתעלמי ממנו.‬
‫זה מה שאמרתי לדניס בזמנו.‬
‫אמרתי: "אתה לא יכול לגונן עליה מפני זה.‬
‫אתה לא יכול להסתיר את זה ממנה."‬
‫אבל...‬
‫לא ככה הוא עושה דברים, נכון?‬
‫לא.‬
‫את זוכרת את יאקוב סקיפר?‬
‫כן.‬
‫את חושבת שהוא היה מעורב בזה?‬ ‫-ראיתי מה קורה.‬
‫הוא היה מקסים כל כך.‬
‫הוא ידע בדיוק מה לעשות.‬
‫הוא ניצל אותה.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא גרם לבתי להיות אומללה.‬
‫איך נכנסת?‬
‫דרך הדלת. אף אחד לא ראה אותי.‬
‫את באה או מה?‬
‫עכשיו?‬ ‫-לא, ב -21 במרץ.‬
‫אנחנו נוסעים לאי.‬
‫באת לשאול אם אני רוצה לבוא ב-21 במרץ?‬
‫כן.‬ ‫-יאקוב...‬
‫אתה משוגע. אין שם כלום.‬
‫לא נדע אם לא ניסע.‬
‫לא ירשו לי.‬
‫את רוצה שאדבר עם אימא שלך?‬
‫לא, אל תדבר עם אימא שלי.‬
‫בטח, אני אלך לשם.‬
‫אני אדבר עם אימא שלך ואפתור את זה.‬
‫יאקוב, אל תדבר עם אימא שלי.‬
‫זה לא יהיה אותו הדבר בלעדייך.‬
‫מה נספר לאחרים?‬ ‫-על מה?‬
‫עלינו.‬
‫את האמת.‬
‫שהיא?‬ ‫-שאת לא יכולה להוריד ממני את הידיים.‬
‫אתה מטומטם, אתה זה שבא הנה כדי לנשק אותי.‬
‫טוב, אם את אומרת.‬
‫אסטריד, צאי החוצה.‬ ‫-מה אתם עושים?‬
‫החוצה, אסטריד.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫רוצה לראות משהו מגניב? הדבר הזה כאן.‬
‫זה מטבע קסם.‬
‫תראי.‬
‫תושיטי את הידיים כמוני.‬
‫בסדר.‬
‫רגע. מה יש לך ביד?‬
‫איך עשית את זה?‬
‫הוא שלך עכשיו.‬
‫טפלי בו היטב.‬
‫אתם יוצאים?‬ ‫-לא, אנחנו לא.‬
‫עכשיו לכי.‬
‫טוב.‬
‫אנחנו לא?‬
‫לא יודעת. אנחנו כן?‬
‫בערך.‬
‫את מכירה את המורה הזה?‬
‫כן, זה... ‬
‫זה...‬
‫הנריק מלמסטרום.‬
‫הוא היה מגעיל.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫יאקוב מעולם לא קיבל החלטות בעצמו.‬
‫הבחור הזה... ‬
‫הוא זה שקיבל את כל ההחלטות.‬
‫מה קרה לו?‬
‫הוא ברח.‬
‫אחרי שהם נעלמו.‬
‫הוא פשוט ברח.‬
‫היא בדרך.‬
‫היי.‬ ‫-היי. את מוכנה?‬
‫בטח.‬
‫אבל אני עדיין לא יודעת לאן נוסעים.‬
‫את תגלי.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-היי, מותק. הגיע הזמן.‬
‫הייתי צריכה לארוז את כל זה.‬
‫זה הרבה. את בטוחה שלקחת הכול?‬
‫כן, יש לי הכול.‬ ‫-זה הרבה.‬
‫גם אני הבאתי הרבה.‬ ‫-היי.‬
‫הבאת את הבגדים?‬
‫כן, כמובן. זה היה קצת מסובך.‬
‫למה אנחנו צריכים ללבוש בדים טבעיים?‬ ‫-תירגעי. זו לא החלטה שלי.‬
‫זה כתוב בספר.‬
‫"זה כתוב בספר. תירגעי."‬
‫אני יכול לנהוג?‬ ‫-אימא שלי תתחרפן.‬
‫היא לא תדע.‬
‫רק אל תנהג כמו מטורף.‬ ‫-לא אעשה זאת. תירגע.‬
‫אתם חייבים לשמוע את זה.‬
‫זו המוזיקה שלכם?‬ ‫-כן, כבר שמעת את זה.‬
‫אני לא שמעתי אותה.‬ ‫-נכון.‬
‫כמה זמן לקח לכם לכתוב את זה? עשר דקות?‬ ‫-תשתקי.‬
‫איך אפשר לעזור לך?‬
‫אני מחפשת את הנריק מלמסטרום.‬
‫הוא גר כאן?‬ ‫-מי את?‬
‫אסטריד אגרסקוב.‬
‫אני עיתונאית.‬
‫אני עובדת על תוכנית רדיו‬ ‫אודות הבוגרים שנעלמו ב-1999.‬
‫אשמח לדבר איתו.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫הוא גר כאן?‬ ‫-הוא לא נמצא.‬
‫טוב, אני אחכה.‬ ‫-זה יהיה בזבוז זמן.‬
‫אבל אני צריכה לדבר איתו.‬ ‫-סליחה שבאת לחינם.‬
‫ליזה?‬
‫יש לנו אורחת.‬
‫זו אסטריד.‬
‫היא רוצה לדבר איתך.‬
‫טוב. על מה?‬
‫היא אומרת שהיא עיתונאית.‬
‫היא רוצה לדבר על מה שקרה לכיתה שלך ב-1999.‬
‫אידה הייתה אחותי.‬
‫נכון.‬
‫בסדר.‬
‫שלום.‬
‫הנריק.‬
‫נתחיל בלאסוף את אלה.‬
‫לא, הם צריכים להיות מפוזרים.‬
‫כן. תעזור לי. אתה סתם עומד שם.‬
‫איפה שמת את... ‬
‫מה קורה?‬
‫את ויאקוב יוצאים?‬
‫רציתי לספר לך.‬
‫אבל לא עשית זאת.‬
‫לא, כי זה קרה כל כך מהר.‬
‫אז שניכם נוסעים למרקש עכשיו?‬
‫תפסיקי.‬
‫מאין לי לדעת?‬
‫ממש. את יודעת שאני נוסעת איתך.‬
‫את כועסת?‬ ‫-לא, אני לא כועסת.‬
‫את מאוכזבת?‬
‫למה שאתאכזב?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אולי היית דלוקה על יאקוב או משהו.‬
‫על יאקוב? לא.‬
‫הוא ישכב עם כל אחת שיש לה דופק.‬
‫סליחה, אידה.‬
‫אידה, אני מצטערת. לא התכוונתי לזה.‬
‫אבל אל תהיי תמימה כל כך.‬
‫זה יאקוב. את יודעת איך הוא.‬
‫כן, אני מכירה אותו.‬
‫אז את יודעת שהוא לא האדם‬ ‫שהכי כדאי להתאהב בו.‬
‫קדימה. בואי.‬
‫תתרכז עכשיו.‬ ‫-תירגע.‬
‫כמה זמן אתה גר כאן?‬
‫מאז 1999.‬
‫למה ברחת?‬
‫ברחתי?‬ ‫-כן, ברחת כשהם נעלמו.‬
‫לא, לא ברחנו. בחרנו לעבור.‬
‫הייתי חייב להתרחק.‬
‫זה אולי נשמע מוזר, אבל... ‬
‫הכיתה הזאת הייתה יקרה לי מאוד.‬
‫מה לגבי יאקוב סקיפר?‬
‫שמעתי שהייתם קרובים מאוד.‬
‫בטח, הכרתי אותו... ‬
‫הכי טוב מכולם.‬
‫תוכלי לתת לי את המגבת הזאת?‬
‫בבקשה.‬
‫אז היית חבר קרוב של תלמיד. למה?‬
‫חברים? ובכן... ‬
‫דיברנו די הרבה.‬
‫הוא ביקש את עצתי אם היו לו בעיות.‬
‫אז היה קל לשלוט בו?‬
‫לשלוט בו? מה זאת אומרת?‬
‫האם הייתה לך השפעה עליו?‬ ‫-אני מקווה מאוד.‬
‫עברה עליו תקופה קשה.‬
‫הוא כל הזמן בדק את הגבולות.‬
‫ליזה ואני רצינו לעזור לו.‬ ‫לקחנו אותו אלינו.‬
‫קיווינו שנוכל לעזור לו.‬
‫אם היית קרובים כל כך,‬ ‫למה לא היית בלוויה שלו?‬
‫הלוויה שלו?‬ ‫-אתה יודע שהוא מת, נכון?‬
‫הוא התאבד.‬
‫לא.‬
‫לא ידעתי.‬
‫לא היינו בקשר שנים רבות.‬
‫אתה מכיר את הסמל הזה?‬
‫זה היה על המצבה שלו. זה סמל פגאני עתיק.‬
‫לא.‬
‫למה הוא מצויר סביבי?‬ ‫-שאלה טובה, למה?‬
‫הנהג של משאית הבוגרים צייר אותו.‬
‫אתה יכול... ‬
‫להסביר את זה?‬
‫אז זו הסיבה שאת כאן.‬
‫את חושבת שהיה לי קשר לזה.‬ ‫-היה לך?‬
‫לא.‬
‫למה שארצה לפגוע בהם?‬
‫אהבתי הכול בילדים האלה. את מבינה?‬
‫נמחקת מכל רישומי בית הספר. תסביר את זה.‬
‫לא רצית שימצאו אותך?‬
‫את חושבת שקשה למצוא אותי?‬
‫היה קשה למצוא אותי?‬
‫מה עשית?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מה עשית?‬ ‫-אז...‬
‫מה בדיוק את חושבת שעשיתי?‬
‫זה לא מוזר שאני תוהה מה אתה,‬
‫המחנך שלהם לפני שהם נעלמו... ‬
‫במה את מאשימה אותי?‬
‫את לא חושבת שזה כואב‬ ‫כששואלים את השאלות האלה?‬
‫במה בדיוק את מאשימה אותי?‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת. סליחה.‬
‫אל תתנצלי. אני מצטער.‬
‫אין לי זכות לכעוס עלייך.‬
‫אני מבין איך את מרגישה.‬
‫אני עדיין מתקשה להבין את זה.‬
‫את הכול.‬
‫תרצי לשתות משהו?‬
‫בסדר.‬
‫אני יכול לקבל לגימה?‬
‫אני לא יודעת איפה שמנו את זה.‬ ‫-זה שם איפשהו.‬
‫בינגו.‬ ‫-תני לי.‬
‫הבאת את זה מהבית?‬
‫תן לי את זה.‬
‫אז אתם מוכנים לשמוע את העתיד שלכם?‬
‫אני כל כך מוכנה. קדימה.‬
‫הגרימוואר מכיל שש נבואות.‬
‫כמובן.‬
‫תטילי את הקוביות.‬
‫אני ממש לא רוצה.‬ ‫-קדימה.‬
‫תטילי אותן.‬ ‫-לא מתחשק לי.‬
‫שטויות. אני אעשה את זה.‬
‫טוב.‬
‫שש.‬
‫את תאבדי משהו.‬
‫אאבד מה?‬
‫איבדת את הבתולים שלך מזמן.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫תראו מי שמדבר, טמבל.‬
‫בסדר.‬
‫שלוש.‬
‫אתה תסבול.‬
‫אסבול?‬ ‫-חבל.‬
‫אני לא רוצה.‬ ‫-זה סופי. הגרימוואר אמר את דברו.‬
‫"הגרימוואר אמר את דברו."‬
‫השאלה היא אם אתה יכול לסבול‬ ‫יותר ממה שאתה כבר סובל.‬
‫תסתמי את הפה.‬ ‫-אמיליה!‬
‫אתה יכול. או... ‬ ‫-לא.‬
‫אתה לא יכול.‬
‫זה סתם בצחוק.‬
‫זה רק הספר.‬ ‫-זה סתם בצחוק.‬
‫שתיים.‬
‫אני איענש.‬
‫מגניב.‬
‫קארמה.‬
‫זה ילמד אותך.‬
‫קדימה.‬
‫תורך. כולנו עשינו את זה.‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫זו רק קובייה. היא לא נושכת.‬
‫אחת.‬
‫יקריבו אותך.‬
‫יקריבו?‬
‫זה נשמע מסוכן.‬
‫חבל.‬
‫זה מגוחך.‬
‫למה הן כאלה מדכאות? תן לי לנסות שוב.‬
‫את לא יכולה.‬ ‫-נו.‬
‫גם אני רוצה.‬
‫תן לי את הקובייה.‬ ‫-לא, אני רציני.‬
‫אין בעיה. "הגרימוואר אמר את דברו."‬
‫הגרימוואר אמר את דברו. קדימה.‬ ‫-תן את הקובייה,‬
‫או שאזרוק את הספר לאש.‬
‫זה ספר קסום. אי אפשר לשרוף אותו.‬
‫זרוק אותו לאש, אם כך.‬
‫קדימה.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא רוצה להתגרות בגורל.‬
‫כך חשבתי. למען השם.‬ ‫אתה ממש חכמולוג.‬
‫לחיים.‬
‫אני צריכה קצת מזה אם אני צריכה לסבול אותך.‬
‫תנשמי עמוק.‬
‫הגוף שלך נהיה כבד יותר.‬
‫וכשאני אספור עד שלוש,‬
‫את תהיי במקום שאת רואה בחלומות שלך.‬
‫אחת.‬
‫שתיים.‬
‫שלוש.‬
‫תפקחי עיניים, אסטריד.‬
‫תוכלי לתאר לי את המקום הזה?‬
‫יש ערפל.‬
‫וריח של רטיבות.‬
‫את יכולה להסתכל מסביב?‬
‫אני לא רוצה. אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫יש לך משהו שירגיע אותה?‬
‫שמה מיקלה.‬
‫תסתכלי על היד שלך.‬
‫אסטריד.‬
‫את יכולה להרגיש שמיקלה אוחזת בידך‬ ‫ודואגת לך?‬
‫את לא לבד.‬
‫את יכולה להרגיש את זה?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫נסי להמשיך, אסטריד.‬
‫לאט לאט.‬
‫תמשיכי.‬
‫מיקלה תדאג לך ותעזור לך לאורך כל הדרך.‬
‫לא יאונה לך כל רע.‬
‫משהו תלוי שם.‬
‫את יכולה לראות מה זה?‬
‫זו שרשרת.‬
‫את יכולה לראות איזה סוג של שרשרת?‬
‫שרשרת זהב.‬
‫עוגן.‬
‫זה בטח של אידה.‬
‫זה חייב להיות של אידה.‬
‫אסטריד?‬
‫אסטריד, את רואה את אידה?‬
‫הוא כאן.‬
‫מי, אסטריד?‬
‫זה שלקח אותם.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫מי הוא?‬ ‫-הוא מסוכן.‬
‫זו חיה.‬
‫היא צריכה למצוא את אידה.‬
‫היא צריכה להתקרב.‬
‫אסטריד, תקשיבי לקול שלי.‬
‫את יכולה להתקרב?‬
‫אסטריד.‬ ‫-הצילו!‬
‫אסטריד, את רואה את אידה? אסטריד?‬
‫הוא מגיע עכשיו.‬
‫עזרי לי, אימא.‬
‫אסטריד, את רואה את אידה?‬
‫אני רוצה לצאת. הצילו.‬ ‫-תתקרבי.‬
‫אסטריד, את יכולה לראות...‬
‫את חייבת להמשיך, אסטריד.‬
‫אסטריד, את יכולה לראות אותה?‬ ‫-מה קורה, לעזאזל?‬
‫אסטריד?‬
‫בואי, מותק. תנשמי, אסטריד.‬ ‫קדימה, תנשמי.‬
‫מה קורה לה?‬
‫תחזירי אותה. עכשיו!‬
‫אסטריד, כשאספור עד שלוש, את תתעוררי.‬
‫תחזירי אותה! מייד!‬
‫לא, היא צריכה להחזיר את אידה.‬
‫קחי לאידה את היד.‬
‫תפסיקי ותתרחקי ממנה!‬
‫השתגעת לגמרי?‬ ‫אסטריד, תסתכלי עליי.‬
‫אסטריד.‬ ‫-אסטריד.‬
‫תביטי בי.‬ ‫-תתעוררי.‬
‫אימא.‬ ‫-תקשיבי לקול שלי.‬
‫אסטריד.‬ ‫-תנשמי.‬
‫היא ראתה את אידה.‬
‫היא לא ראתה את אידה, לעזאזל.‬ ‫-היא ראתה אותה.‬
‫אידה מתה!‬
‫תכניסי את זה לראש שלך. אידה מתה.‬
‫אסטריד, בואי.‬
‫נסי לנשום.‬ ‫אני אעוזר לך לעמוד, לאט לאט. זהו זה.‬
‫קדימה. נסי להניח את הידיים סביב אבא‬
‫ואז נעמוד. זהו זה.‬
‫אידה לא מתה.‬
‫זהו. את עם אבא עכשיו, בסדר?‬
‫אידה לא מתה.‬
‫אידה לא מתה!‬
‫היא ראתה אותה.‬
‫היא לא מתה.‬
‫שלום.‬
‫יש פה מישהו?‬
‫הלו?‬
‫כן, מה קרה?‬
‫זאת הבת שלי. אני לא מצליח לתקשר איתה...‬
‫אני מבין את האבל שלך.‬
‫אבל זה לא העניין.‬
‫אז מה העניין?‬
‫אני חושב שאת מחפשת משמעות שאינה קיימת.‬
‫אז אתה אומר... ‬
‫שההיעלמות שלהם לא אמיתית?‬
‫לא, היא... ‬
‫אמיתית מאוד.‬
‫אני חושב שאת שואלת שאלות לא נכונות.‬
‫אז מה השאלות הנכונות?‬
‫חייבת להיות תשובה.‬
‫ואת חושבת שלמישהו יש אותה?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שמישהו יודע את האמת.‬
‫אף פעם לא הרגשת שמשהו אמיתי, ‬ ‫אבל רק בעינייך?‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫כשהייתי ילדה, ראיתי דברים.‬
‫כשאחותי נעלמה.‬
‫מה ראית?‬
‫סיוטים. היו לי סיוטים.‬
‫הם היו אמיתיים?‬
‫לא.‬
‫או... כן, הם היו... ‬
‫בעיניי הם היו אמיתיים, כמובן.‬
‫והם נעלמו?‬
‫נרפאתי.‬
‫נרפאת?‬ ‫-כן.‬
‫מכך שהיית מי שאת.‬
‫היי, ליזה.‬
‫האוטובוס האחרון יצא בקרוב.‬
‫כבר כל כך מאוחר?‬ ‫-כן.‬
‫את יכולה להישאר כאן הלילה אם תרצי.‬
‫יש לנו חדר אורחים.‬
‫טוב, זה... ‬
‫יופי. אז סגרנו.‬ ‫-תודה.‬
‫אציע את המיטה.‬
‫את צריכה עזרה?‬ ‫-בכלל לא. תישארי כאן.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה, ליזה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫מה?‬
‫אני פשוט לא בטוחה... ‬
‫מהי הדרך הנכונה ומה נשמע הגיוני.‬
‫תמיד חשבתי...‬
‫שאבין הכול או שזה יישמע הגיוני‬
‫כשאגדל או... ‬
‫כשיהיה לי ילד משלי.‬
‫אבל גם כשזה קרה... ‬
‫זה עדיין... ‬
‫לא הגיוני.‬
‫אני חושב שכדאי שתישארי‬ ‫בדרך שאת הולכת בה.‬
‫לא כולנו הולכים באותה דרך.‬
‫אני חושב שהאפשרות הכי טובה שלך היא... ‬
‫לנסות לשפוך כמה שיותר אור‬
‫על הדרך שבה את נמצאת.‬
‫בסופו של דבר,‬
‫אנחנו לגמרי לבד.‬
‫יאקוב, לא כאן.‬
‫אל תדאגי. הם ישנים.‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני פשוט עצובה כל כך מבפנים.‬
‫בודדה.‬
‫אבל אני כאן.‬
‫אבל מה אם אתה לא?‬
‫למה שלא אהיה?‬
‫כי הכול תמיד נגמר.‬
‫לא אנחנו.‬
‫לא את ואני.‬
‫רק התחלנו.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אהבתי אותך מהרגע שראיתי אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫באמת הלכתם עד הסוף.‬
‫אין סיבה שלא.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני מרגישה שאני לא לבושה בהתאם.‬
‫זה האי שנגיע אליו.‬
‫ואיך אנחנו אמורים להגיע לשם?‬
‫בשחייה?‬ ‫-אל דאגה. אנחנו מסודרים.‬
‫האם הספר אומר מה לעשות?‬
‫מה אתה לובש?‬
‫מה זה?‬ ‫-זה מעיל הפרווה של אימא שלי. אמרתי לך.‬
‫אנחנו לא גונבים סירה, נכון?‬
‫לא.‬
‫השגת לנו אחת?‬
‫לא, לא אני.‬
‫אז מי עשה את זה?‬
‫הגורל. עזרו לי.‬
‫אתה יודע לחתור?‬
‫כמובן.‬
‫בוא נדחוף אותה עוד קצת לפני שאקפוץ פנימה.‬
‫אפשר לעזור?‬
‫זהירות!‬
‫תודה.‬
‫איך נגיע לשם?‬
‫בואו נלך מכאן.‬
‫אנחנו מחכים לעוד נוסעים לפני שנצא.‬
‫היי!‬
‫ראיתי אותך.‬
‫למה אתה עוקב אחריי?‬
‫סליחה.‬
‫אל תגעי בזה.‬ ‫-אתה רוצה את זה?‬
‫אני לא רוצה את זה.‬ ‫-קח את זה.‬
‫לא. תפסיקי.‬
‫את מעצבנת.‬ ‫-תיזהר על המעיל של אימא שלך.‬
‫כן, הוא יקר.‬ ‫-לא.‬
‫תפסיקו.‬ ‫-זה לא עניין גדול.‬
‫תהיו רציניים, טוב?‬
‫תירגע.‬ ‫-יאקוב, אין כאן שום דבר.‬
‫ידעת שלא יהיה כלום.‬ ‫בכל מקרה בחרת לבוא.‬
‫שניכם רציניים מדי.‬ ‫-זו לא אשמתו של יאקוב.‬
‫אי אפשר פשוט ליהנות?‬
‫תראה, אין כאן כלום.‬
‫אי אפשר פשוט לחתור אחורה?‬ ‫-כן.‬
‫קפוא כאן.‬ ‫-קדימה. ממש קר.‬
‫רגע. תראו.‬ ‫-יאקוב, תפסיק.‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫מה הם עושים?‬
‫אמרתי לך.‬
‫מה זה?‬
‫בואו נלך לשם.‬ ‫-לא.‬
‫אנחנו הולכים.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬
‫אתה רק רוצה להצטרף, או מה?‬
‫כן.‬
‫אנחנו לא יכולים.‬ ‫-אנחנו כן.‬
‫הגרימוואר אומר שכל אחד יכול להצטרף.‬
‫יאקוב, ראית מה הם לובשים?‬
‫כן.‬ ‫-הם רק עושים הצגה.‬
‫קדימה.‬
‫בגלל זה אנחנו כאן.‬
‫אני הולך.‬
‫מה כבר יכול לקרות?‬
‫קדימה.‬
‫מה את רוצה לעשות?‬
‫בואו.‬
‫אני יכול לקחת אותך חזרה.‬
‫תתאפס על עצמך, פאלקה. קדימה.‬
‫בואו נעשה את זה, בסדר?‬
‫קדימה.‬
‫בואו.‬
‫- אסטריד -‬
‫- פגשי אותי בפארק השעשועים באקן‬ ‫ביום שישי בשעה 14:00 -‬
‫אוסטרה נמצאה.‬
‫אידה, בואי נלך. זה מטורף מדי.‬ ‫קדימה. בסדר? קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-מה?‬
‫זה בסדר.‬ ‫-בואי.‬
‫הנה. זה כבוד גדול.‬
‫"בוני שלי נמצאת מעבר לאוקיינוס‬
‫בוני שלי נמצאת מעבר לים‬
‫בוני שלי נמצאת מעבר לאוקיינוס‬
‫אז החזירו את בוני שלי אליי‬
‫החזירו, החזירו‬
‫החזירו את בוני שלי אליי‬
‫אליי‬
‫החזירו‬
‫החזירו את בוני שלי אליי"‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬