NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Isä sanoo,
että pelkäät nukkua.
Niin.
Mitä näet nukkuessasi?
Pelottavia juttuja. -Voisitko kertoa äidille, mitä ne ovat?
Tuolla alhaalla on joku.
Eräänlainen eläin.
Missä?
Luolassa.
Se haluaa napata minut ja lukita minut niin kuin muutkin.
Ketkä muut?
Idan luokkatoverit.
Näitkö Idan siellä?
En.
Mutta...
Uskotko, että hän on siellä?
Joo.
Älä pelkää, että sinussa olisi jotain vikaa.
Isä nyt vain -
ei ymmärrä tällaisia asioita.
Mutta olen tässä.
Voit aina puhua minulle.
Mutta lupaa,
että kerrot, mitä näet.
Voisitko laulaa sen laulun, jota lauloit Idalle?
Selvä. Mutta sulje silmäsi.
On kultani takana
Merten
On kultani
Kaukana vaan
On kultani
Takana merten
Tuokaa
Äiti.
Mun kultani
Äiti.
Kotiin
Äiti.
Tiedätkö sen merkin?
Kyllä, se merkki on ollut -
pakkomielteeni, koska olen historioitsija.
Emme tiedä paljoa, mutta tiedämme jotain.
Eikö se olekin tämä?
Tuo se on.
Tämä on vain 300 vuotta vanha, mutta vanhin merkki -
on luolassa Etelä-Ranskassa.
Se on vuodelta 35 000 eKr.
Se on animististen jumalien kultilta, joka on ollut olemassa tuhansia vuosia.
Heistä on löydetty jälkiä kaikkialta Euroopasta. On selvää,
että täällä Tanskassa tämä -
oli isossa roolissa ja keskeinen hahmo tässä mytologiassa.
Häntä kutsutaan Lepusmaniksi, Jänismieheksi.
Hänet löydettiin Nakskovin läheltä, Enehøjen saarelta, vuonna 1953.
Hänen ikänsä arvioidaan olevan 14 000 vuotta.
Mitä se tarkoittaa? -Elämän kiertokulkua. Piirrän sen.
Elämän kiertokulku.
Ympyrä on vuosi. Tässä on kevätpäiväntasaus,
kesäpäivänseisaus, syyspäiväntasaus -
ja talvipäivänseisaus.
Ne ovat olleet tärkeitä merkkipaaluja koko ihmiskunnan historian ajan.
Mutta tälle kultille tärkein oli -
kevätpäiväntasaus.
Kevätpäiväntasausko?
Niin. Sinä päivänä he ajattelivat, että portti -
toiseen maailmaan olisi auki, ja että silloin jumalat -
voisivat ilmestyä ja vaatia saataviaan.
Ja silloin -
sen kaiken -
sitoo yhteen -
Ostara-kuvio.
Ai Ostara? -Kyllä.
Hän on jumalatar, joka joutui uhrautumaan, jotta elämä voisi syntyä uudelleen.
Uhrautumaan eli kuolemaan, vai?
Kuvaannollisesti kyllä. Sen piti tapahtua -
kerta toisensa ja vuosi toisensa jälkeen.
Näytän sinulle jotain.
Jos avaat tämän. Katso tuota.
Näitä kiviä on löytynyt ympäri Eurooppaa ja Tanskastakin.
Ne löydettiin lintujen luurankojen vierestä.
Mihin kiviä käytettiin?
Se liittyy luultavasti kevätpäiväntasausrituaaleihin.
Hedelmällisyysrituaali. Silloin syntyneitä lapsia kutsuttiin -
päiväntasauksen lapsiksi. Heillä piti olla voimia.
Emme tiedä, mitä tapahtui, mutta se oli kai -
melko intensiivistä.
Onko tämä kultti vielä olemassa? -Ei.
Tai kyllä siinä mielessä, että erilaiset new age -kultit -
ovat ottaneet osia käyttöönsä,
mutta näiden jumalten palvonta alkuperäisellä tavalla, ei.
Kiitos. -Toivottavasti autoin.
Kyllä.
Voit jäädä tänne.
Joku hakee kirjat myöhemmin. -Kiitos.
Muistatko, kuka oli Idan luokanvalvoja?
En oikeastaan. -Etkö muista Henrikiä?
Henrikiäkö? En muista häntä.
Etkö muista, oliko hän epäilty?
Luultavasti. Kaikkia epäiltiin silloin.
Katso tätä. Tule.
Ylioppilasrekan kuljettaja -
piirsi hänen ympärilleen. -Selvä.
Miksi? -En tiedä.
Hän teki sen juuri ennen kuin sai -
kohtauksen.
Kohtauksenko? -Niin.
Eikö sinun pitäisi yrittää nukkua? -Hän muisti Idan.
Otatko lääkkeesi?
Puhuimme Idasta.
Puhuimme hänestä.
Et voi hyvin. -Et kuuntele.
Kuuntelen minä.
Etkä kuuntele. -Kuuntelenpa.
Ainakaan Lene ei teeskentele, että Idaa ei ollut olemassa.
Tule sisään, kulta.
Tule.
Älä ole surullinen, äiti.
Se on vaikeaa. On vaikeaa olla olematta surullinen.
Voinko auttaa, äiti?
Haluaisitko?
Joo.
Haluatko auttaa äitiä?
Joo.
Ei, hän ei voi hyvin.
Jotain on pielessä. -Hänen ei pitäisi olla yksin.
Niin.
Hän tarvitsee apua. -Kyllä.
Tutkin muutamaa lastenpsykologia. Yhtä suositeltiin minulle.
Unohda se, Dennis. Olen jo tehnyt järjestelyjä.
Mitä? -Kyllä, Jutta on tulossa.
Kuka Jutta? -Minun Juttani.
Et ole tosissasi. Hän ei ole psykologi. -Mutta hän auttoi minua.
Anna olla. Haluan oikean psykologin. Lastenpsykologin.
Jutta on mahtava lasten kanssa. -Hän ei tule Astridin lähelle!
Olen odottanut sinua, Astrid.
Ennemmin tai myöhemmin menneisyys saa sinut kiinni,
jos et huomioi sitä.
Niin sanoin Dennisille silloin.
Sanoin: "Et voi suojella häntä siltä.
Et voi piilottaa sitä häneltä."
Mutta -
hän ei toimi niin, eihän? Ei toimi ei.
Muistatko Jakob Skipperin?
Muistan.
Luuletko, että hän oli mukana? -Näin, mitä oli tekeillä.
Hän oli niin hurmaava.
Hän tiesi, mitä tehdä.
Hän käytti tyttöä.
Mitä hän teki?
Hän teki tyttäreni onnettomaksi.
Miten pääsit sisään? Ovesta. Kukaan ei nähnyt minua.
Tuletko vai et?
Nytkö? -Ei, 21. maaliskuuta.
Mennään saarelle.
Tulitko kysymään, lähdenkö 21. maaliskuuta?
Kyllä. -Jakob, olet hullu. Siellä ei ole mitään.
Emme tiedä, ellemme mene.
En saa lupaa. -Haluatko, että puhun äidillesi?
En, älä puhu äidilleni. -Toki, menen vain sinne.
Puhun äidillesi ja selvitän asian.
Jakob, älä puhu äidilleni. -Se ei ole sama ilman sinua.
Mitä kerromme muille? -Mistä?
Meistä.
Totuuden.
Eli? -Et voi pitää näppejäsi erossa minusta.
Ääliö, sinä tulit pussaamaan minua. -Okei, sovitaan niin.
Astrid, ulos. -Mitä sinä teet?
Ulos, Astrid. -Kaikki hyvin.
Haluatko nähdä jotain siistiä? Tämä tässä -
on taikakolikko.
Katso.
Ojenna kätesi kuten minä.
Okei.
Odota. Mitä sinun kädessäsi on?
Miten teit tuon?
Se on nyt sinun. Pidä siitä huolta.
Seurusteletteko te? -Emme. Lähde nyt.
Emmekö?
En tiedä. No?
Vähäsen.
Tunnetko tuon opettaja?
Kyllä, hän on...
Hän on Henrik Malmstrøm.
Hän oli iljettävä.
Miksi sanot niin?
Jakob ei koskaan tehnyt päätöksiä yksin.
Tuo tyyppi...
Hän teki kaikki päätökset. -Mitä hänelle tapahtui?
Hän pakeni.
Kun he katosivat.
Hän vain pakeni.
Hän on tulossa.
Hei. -Terve. Oletko valmis?
Toki.
En tiedä vieläkään, mitä teemme.
Tajuat sen kyllä. -Hei.
Hei. -Hei, kulta. Jo oli aikakin, vai?
Minun piti pakata.
Paljon tavaraa. Otitko kaiken?
Otin minä. -Siinä on paljon.
Minäkin toin paljon. -Hei.
Toitko vaatteet? -Totta kai. Se oli vähän vaikeaa.
Miksi puemme luonnonmateriaaleja? -Rauhoitu. En keksi sääntöjä.
Niin lukee kirjassa. -Niin lukee kirjassa. Rauhoitu.
Saanko ajaa? -Äitini raivostuisi.
Hän ei saa tietää.
Älä aja sitten kuin hullu. -En. Rauhoitu.
Meidän on kuunneltava tätä.
Onko se bändinne? -Olet kuullut sen.
En ole. -Etkö ole kuullut sitä?
Kauanko tämä vei, 10 minuuttiako? -Suu kiinni.
Miten voin auttaa?
Etsin Henrik Malmstrømiä.
Asuuko hän täällä? -Kuka olet?
Astrid Agerskov. Olen toimittaja.
Teen radio-ohjelmaa ylioppilaista, jotka katosivat vuonna 1999.
Haluaisin puhua hänelle. -Se ei ole mahdollista.
Asuuko hän täällä? -Hän ei ole täällä.
Hyvä on, odotan. -Se on ajanhukkaa.
Meidän on puhuttava. -Anteeksi, tulit turhaan.
Lisa.
Saimme seuraa.
Tämä on Astrid.
Hän haluaa puhua kanssasi. -Mistä?
Hän on toimittaja.
Hän haluaa puhua siitä, mitä tapahtui vuoden 1999 ylioppilaille.
Ida oli siskoni.
Aivan.
Selvä.
Hei.
Henrik.
Aloitetaan keräämällä nämä. -Ei, ne pitäisi levittää.
Auta minua. Seisot vain.
Mutta laitoit ne... -No mitä? Seurusteletteko Jakobin kanssa?
Halusin kertoa sinulle. -Mutta et kertonut.
En. Se tapahtui niin nopeasti.
Menettekö nyt Marrakeshiin?
Älä viitsi. Lopeta. -Mistä tietäisin?
Emme voi. Tiedät, että lähden kanssasi.
Oletko vihainen? -En ole.
Harmittaako sinua? -Miksi harmittaisi?
En tiedä.
Ehkä olit ihastunut Jakobiin tai jotain. -Jakobiinko? En.
Hän panee mitä vain.
Anteeksi, Ida.
Ida, anteeksi. En tarkoita sitä. Mutta älä ole niin naiivi.
Tiedät, millainen Jakob on. -Kyllä, tunnen hänet.
Sitten tiedät myös, ettei häneen kannata rakastua.
Tule. Mennään.
Keskity nyt. -Rauhoitu.
Kauanko olet asunut täällä? -Vuodesta 1999.
Miksi pakenit?
Ai pakenin? -Pakenit, kun he katosivat.
Emme paenneet. Päätimme muuttaa.
Minun piti päästä pois.
Se voi kuulostaa oudolta,
mutta se luokka oli minulle rakas.
Entä Jakob Skipper?
Te kaksi olitte läheisiä.
Tietysti, tunsin hänet parhaiten.
Antaisitko tuon rätin?
Joo, sen.
Olitte siis läheisiä ystäviä.
Miksi? -Ystäviä? No...
Me puhuimme paljon. Hän kysyi minulta usein neuvoja.
Oliko häntä helppo ohjailla? -Ohjailla? Mitä tarkoitat?
Vaikutitko häneen? -Toivottavasti.
Hänellä oli silloin vaikeaa.
Hän testasi jatkuvasti rajoja.
Lisa ja minä halusimme auttaa. Opastimme häntä.
Toivoimme auttavamme.
Jos olitte läheisiä, mikset ollut hautajaisissa?
Hautajaisissako? -Tiedätkö kuolemasta?
Hän teki itsemurhan.
Ei.
En tiennyt.
Emme ole olleet yhteyksissä. -Tunnetko tämän merkin?
Se oli hänen hautakivessään. Se on vanha pakanallinen symboli.
En.
Miksi se on ympärilläni? -Hyvä kysymys, miksi?
Ylioppilasrekan kuljettaja piirsi sen.
Voitko -
selittää sen?
Siksi olet täällä.
Luuletko, että liityn siihen? -Liitytkö?
En.
Miksi satuttaisin heitä?
Pidin kaikesta heissä. Ymmärrätkö?
Sinut on pyyhitty koulun tiedoista. Selitä se.
Etkö halunnut tulla löydetyksi? -Onko minua vaikea löytää?
Oliko minua vaikea löytää?
Mitä sinä teit? -Mistä sinä puhut?
Mitä teit? -No.
Mitä luulet minun tehneen?
Eikö ole outoa, että mietin, mitä luokanvalvoja teki ennen katoamista...
Mistä syytät minua?
Eikö se muka satuta, kun kyselet tuollaisia?
Mistä hitosta syytät minua? Mitä?
En tiedä.
En tiedä. Anteeksi.
Älä pyydä anteeksi. Olen pahoillani.
En saisi olla vihainen sinulle. Ymmärrän tunteesi.
Yritän yhä ymmärtää sitä. Kaikkea sitä.
Voinko tarjota juotavaa?
Selvä.
Anna huikka.
En tiedä, missä se on. -Siellä jossain.
Löytyi.
Anna se.
Toitko sen kotoa? Anna se tänne.
Oletteko valmiita kuulemaan tulevaisuutenne?
Tosi valmiita. Tehdään se.
Loitsukirjassa on kuusi ennustusta. -Niin tietenkin.
Heitä noppaa.
En halua. -Älä nyt. Heitä.
Ei huvita. -Se on hölynpölyä. Teen sen.
Selvä.
Kutonen.
Menetät jotain.
Mitä?
Menetit neitsyytesi aikaa sitten. -Mikä sinua vaivaa?
Paraskin puhuja, senkin idiootti.
Selvä.
Kolmonen.
Saat kärsiä.
Kärsiäkö? -Harmi.
En halua. -Niin se on. Loitsukirja on puhunut.
Loitsukirja on puhunut.
Kysymys kuuluu: voiko kärsiä enemmän kuin jo kärsii.
Suu kiinni. -Amelia!
Voi. Tai... -Ei.
Ei voi.
Vitsi, vitsi. -Se on vain kirja.
Vitsi, vitsi. -Kakkonen.
Minua rangaistaan.
Siistiä.
Karma.
Siitäs sait.
No niin.
Sinun vuorosi. Me teimme sen.
No niin. -No niin.
Selvä. -Se on noppa. Ei se pure.
Yksi.
Sinut uhrataan.
Uhrataan?
Kuulostaa vaaralliselta. -Harmin paikka.
Naurettavaa. Miksi ne ovat niin masentavia? Yritän uudelleen.
Et voi. -Älä nyt.
Heitän uudelleen.
Anna noppa. -Ei, olen tosissani.
Se ei haittaa. -Loitsukirja on puhunut.
Loitsukirja on puhunut. Älä nyt. -Anna se noppa, tai heitän kirjan tuleen.
Se on taikakirja. Ei se pala. -Heitä se sitten tuleen.
No niin. -Ei.
En halua uhmata kohtaloa.
Niin arvelinkin. Hyvänen aika. Olet kunnon viisastelija.
Tarvitsen sitä, jos vietän aikaa kanssasi.
Hengitä syvään.
Vartalostasi tulee painavampi.
Kun lasken kolmeen,
olet siinä paikassa, jonka olet nähnyt unissasi.
Yksi.
Kaksi.
Kolme.
Avaa silmäsi, Astrid.
Voitko kuvailla paikkaa minulle?
On sumuista.
Haisee märältä.
Voitko katsella ympärillesi?
En halua. Haluan kotiin.
Mikä lohduttaisi häntä?
Hänen nimensä on Mikala.
Katso kättäsi.
Astrid.
Tunnetko, kun Mikala pitää kädestäsi ja huolehtii sinusta? Et ole yksin.
Tunnetko sen?
Kyllä. -Hienoa.
Yritä jatkaa, Astrid.
Rauhallisesti.
Syvemmälle.
Mikala huolehtii sinusta ja auttaa sinua.
Sinua ei voi satuttaa.
Tuolla roikkuu jotain.
Näetkö, mikä se on?
Se on kaulakoru.
Näetkö millainen kaulakoru?
Kultainen kaulakoru.
Ankkuri.
Se on varmaan Idan.
Se on varmaan Idan. Astrid?
Astrid, näetkö Idan?
Hän on täällä.
Kuka, Astrid? -Se, joka vei heidät.
Miltä hän näyttää?
Kuka hän on? -Hän on vaarallinen.
Se on eläin.
Hänen on löydettävä Ida. Hänen on päästävä lähemmäs.
Astrid, kuuntele ääntäni. Pääsetkö lähemmäs?
Astrid. -Auta minua.
Näetkö Idan? Astrid?
Hän tulee nyt.
Auta minua, äiti.
Astrid, näetkö Idan?
Haluan ulos. Apua. -Mene lähemmäs
Astrid, näetkö...
Sinun pitää jatkaa, Astrid.
Astrid, näetkö... -Mitä hittoa hän tekee?
Astrid?
No niin, kulta. Hengitä, Astrid. Hengitä vain.
Mitä hänelle tapahtuu? Tuo hänet takaisin. Nyt!
Astrid, kun lasken kolmeen, heräät. -Tuo hänet takaisin!
Ei, hänen täytyy tuoda Ida takaisin. Ota Idaa kädestä.
Lopeta ja pysy kaukana hänestä! Oletko aivan hullu? Astrid, katso minua.
Astrid. -Astrid.
Katso isää. -Herää.
Äiti. -Kuuntele ääntäni.
Astrid. -Hengitä.
Hän näki Idan.
Hän ei nähnyt Idaa. Hitto. -Hän näki Idan.
Ida on kuollut!
Tao se päähäsi. Ida on kuollut.
Astrid, tule.
Hengitä. Autan sinua seisomaan. Rauhallisesti. Noin.
Yritä laittaa kädet isän ympärille.
Sitten seisomme. Noin. -Ida ei ole kuollut.
Noin. Olet nyt isän kanssa.
Ida ei ole kuollut.
Ida ei ole kuollut!
Hän näki Idan.
Hän ei ole kuollut.
Hei.
Onko täällä ketään?
Haloo?
Niin, mitä tapahtui?
En saa kontaktia tyttäreeni...
Ymmärrän suruasi.
Ei ole kyse siitä.
Mistä sitten?
Taidat etsiä merkitystä, jota ei ole olemassa.
Tarkoitatko siis,
että he eivät oikeasti kadonneet?
En, se -
on hyvin todellista.
Taidat kysyä vääriä kysymyksiä.
Mitkä ovat oikeat kysymykset?
Niihin täytyy olla vastaus.
Onko se jollakulla muulla? -On.
Joku taitaa tietää totuuden.
Oletko tuntenut, että jokin on todellista, mutta vain sinulle?
Kyllä.
Mikä?
Kun olin lapsi, näin asioita.
Kun siskoni katosi.
Mitä näit?
Näin painajaisia.
Olivatko ne aitoja? -Eivät.
Tai kyllä, olivat ne...
Minulle ne olivat totta.
Ovatko ne poissa?
Minut parannettiin.
Sinutko parannettiin? -Joo.
Siitä, että olit itsesi.
Hei, Lisa.
Viimeinen bussi lähtee pian.
Onko niin myöhä? -Selvä.
Voit jäädä yöksi, jos haluat. Meillä on vierashuone.
No, se on...
Hyvä. Se on sovittu. -Kiitti.
Minä petaan sängyn.
Tarvitsetko apua? -En lainkaan. Pysy täällä.
Kiitos. -Kiitos, Lisa.
Enpä tiedä.
Mitä?
Alan epäillä, mikä -
oikea polku on ja mikä käy järkeen.
Ajattelin aina,
että ymmärtäisin kaiken tai että se kävisi järkeen,
kunhan jatkan elämää.
Kun vartun tai saan lapsen.
Mutta kun tein niin,
se ei siltikään -
käynyt järkeen.
Sinun pitäisi pysyä polulla, jolla olet. Emme me kaikki kulje samaa polkua.
Parasta kai olisi,
että yrität valaista polkuasi mahdollisimman paljon.
Loppujen lopuksi -
olemme yksin.
Jakob, ei täällä. -Älä pelkää. He nukkuvat.
Hei.
Onko kaikki hyvin?
Mikä hätänä?
En tiedä.
Olen vain niin surullinen.
Yksinäinen.
Mutta olen tässä.
Entä, kun et ole?
Miksen olisi?
Koska kaikki loppuu, aina.
Emme me. Olemme sinä ja minä.
Aloitimme vasta.
Rakastan sinua.
Tiesin sen heti, kun näin sinut.
Minäkin rakastan sinua.
Pistit parastasi.
Miksi en olisi? -Tietenkin.
Tunnen olevani alipukeutunut tässä asussa. -Me menemme tuolle saarelle.
Miten pääsemme sinne? -Uimmeko me?
Rauhoitu. Minä hoidan. -Kertooko kirja, mitä tehdä?
Mitä sinulla on päälläsi?
Mikä tuo on? -Äitini turkki. Minähän sanoin.
Emmehän varasta jonkun venettä? -Emme.
Hankitko sen? -En se ollut minä.
Kuka sitten?
Kohtalo. Auta minua.
Osaatko soutaa?
Totta kai.
Työnnetään sitä kauemmas, ennen kuin hyppään.
Voinko auttaa?
Varo!
Kiitos.
Miten pääsemme tuonne ylös?
Mennään tänne.
Odotamme muita matkustajia, ennen kuin lähdemme.
Hei!
Olen nähnyt sinut.
Miksi seuraat minua?
Anteeksi.
Älä koske siihen. -Haluatko sen?
En halua sitä. -Ota se.
En. Lopeta.
Olet niin ärsyttävä. -Varo äitisi takkia.
Niin, se on kallis. -Ei.
Lopettakaa. -Ei se ole iso juttu.
Olkaa vakavissanne.
Rauhoitu. -Jakob, täällä ei ole mitään.
Tiesin, ettei mitään olisi. Päätit tulla silti.
Olette tosikkoja. -Se ei ole Jakobin syytä.
Emmekö voi pitää hauskaa? -Täällä ei ole mitään.
Soudetaanko vain takaisin? -Niin.
Täällä on kylmä. -Mennään. On tosi kylmä.
Hei, katsokaa. -Lopeta.
Mitä hittoa?
Mitä he tekevät? -Minähän sanoin.
Mitä tuo on?
Mennään tuonne. -Ei.
Me menemme. -Niinkö?
Kyllä.
Haluatko vain mennä mukaan? -Kyllä.
Emme voi tehdä niin. -Voimmepa.
Loitsukirjan mukaan kuka vain voi liittyä. -Näitkö heidän asunsa?
Kyllä. -He vain leikkivät.
Tehdään se. Siksi olemme täällä.
Minä menen.
Mikä on pahinta, mitä voi tapahtua? Tulkaa.
Mitä haluat tehdä?
Tulkaa nyt. -Voin soutaa sinut takaisin.
Ryhdistäydy, Falke. Tule nyt.
Teemme tämän.
Tehdään se.
Tulkaa.
NÄHDÄÄN BAKKENISSA PERJANTAINA KLO 14
Ostara
Ostara on löydetty.
Mennään. Tämä on liian hullua. Mennään. Tule.
Tule.
Ei hätää. -Mitä?
Noin. Se on suuri kunnia.
On kultani takana merten
On kultani kaukana vaan
On kultani takana merten
Tuokaa mun kultani kotiin
Tuokaa, tuokaa
Tuokaa mun kultani takaisin
Tuokaa, tuokaa
Tuokaa mun kultani kotiin
Tekstitys: Eveliina Paranko