PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Astrid, otevři.
Astrid, hned vylez.
- Kávu? - Díky.
Asi půjdu Jakobovi na pohřeb.
Dobře.
Půjdeš? Je to v sobotu.
Ne, nepůjdu.
Máš nějaké Idiny věci?
A Lene?
Nevím.
Nepůjdeš za ní, že ne?
Nedělej to.
Proč ne?
Tvá matka není v pořádku...
a tobě to neprospěje.
Umí dovedně manipulovat.
Já to zvládnu, tati.
Posledních 20 let jsi ji skoro neviděla.
To ne, ale...
- Viděla jsem ji před cestou na Bornholm. - Přesně. Jak říkám.
Nelíbí se mi to.
Hej, Astrid, opatrně.
Ježkovy zraky.
Nehraj si s máminou konvičkou.
- Co kdyby spadla na zem. - Dobře.
Ido, je půl osmé.
Už jdu.
Ahoj.
Měj se.
- Promiň. - Řeklas ve čtvrt.
- Promiň. - No tak.
Pořádně se přivítej.
- Ahoj. - Ahoj.
- To seš celá ty. - Čau.
Zahřívací párty v pátek u Patricka, přijdeš?
Možná.
- Páni, taková drzost. - Co?
Jsem úplně neviditelná? Vidíš mě?
Nebuď taková cíťa.
S těma lidma stejně pařit nechci.
- Vlastně jsou moc milí. - Jo, když máš ráda povrchní lidi a šašky.
Čau.
- Ahoj. - Jak je?
Co děláte v neděli večer?
- Mám pro nás plán. - Nic.
- Co? - Na to zapomeň.
- Ani nevíš, co to je. - Ne, ale to je jedno.
Proč?
- Moje máma. Však víš. - Něco s tím uděláme.
- S tím nic neuděláš. - Můžeš říct, že spíš u Amelie.
Víš, kde bydlím?
- Ne, nebyl jsem u vás. - Přesně.
Nedovolíš přece mámě, aby ti diktovala život.
To nedělám, Jakobe.
Ale jo.
Nechci se o tom ani bavit.
Nemůžeš se vypařit?
Můžeš, že jo?
A vůbec, co budeme dělat?
- Nebude to seance? - Ne.
Minule jsi to zkazila. Pohnulas sklíčkem.
Ne... Nefungovalo to.
Hele, nech to. Tohle je něco úplně jinýho.
Tohle je doopravdy.
PŮVODNÍ POŘAD NETFLIX
Proč nejde poslouchat punk a být anarchista?
Můžeš v pohodě poslouchat punk a být anarchista,
ale nejde mít punkový hodnoty a...
Ido, nemáš tampon?
Nejspíš ne.
Co vložku?
- Ido, máš vložku? Je to důležitý. - Ne.
- Podíváš se? - Nemám, Amelie.
Nejsme sladěný? Obvykle jsme.
Ne, to nejsme nikdy.
Anarchismus hledá dokonalý systém.
Můžeš být komunista a anarchista...
- Je fakt sexy. - Cože?
Vidím, jak se na něj díváš.
Nijak se nedívám.
Ale díváš.
Ne.
Vypadá dobře.
Je to tvůj typ.
Stačí ho pozvat na rande. To dáš.
- Jeden člověk vede... - To chlapy bere.
Udělám to. Něco řeknu.
Ne, nech toho.
- Hej, Stolli. - Jo.
- Ida se ptá, jestli s ní půjdeš do klubu? - Ne, neptá.
Bude mít radost.
- V pátek? - Jo.
- Jasně - Paráda.
- Fantazie. - Půjdeš.
Není zač. Poděkuj příště.
Ty seš fakt blbá.
Mrkni na tohle, Jakobe.
- Který? - Ten je nejlepší.
Netušil jsem, že je tvůj typ.
Falke, není můj typ.
Jsi neskutečná.
Proč jsi taková?
Půjdu domů, než mámu trefí.
Mějte se.
- Ale můžeme jít spolu. - Dneska ne, Falke.
- Ahoj. - Ahoj.
Je sedm hodin, Ido.
Klid.
Máme dohodu.
Byla jsem s kámošema.
Znáš pravidla...
a dokud bydlíš v mém domě, budeš je dodržovat.
Je jí osmnáct. Nic se neděje.
A ty mi neoponuj.
Dohoda je šest a radím ti, ať ji dodržuješ.
Tohle je jako vězení.
Nebylas snad nikdy mladá?
Nic nechápeš.
Dnes je všechno jinak.
Ano, ale ona už není dítě.
Ahoj, Lene.
Astrid.
Můžu...
Pojď dál.
To je dobrý.
Prosím...
No, já...
Půjdu udělat čaj.
Díky.
Sedni si sem.
Díky.
Jo.
Je to tu přesně, jak si to pamatuju.
Je to zvláštní představa, že?
Že...
jsi teď starší...
než Ida, když zmizela.
Jo.
Zdá se, jako by se čas zastavil.
Ale když se na tebe teď dívám...
vidím...
všechen ten čas...
co jsem ztratila...
Který jsme ztratili my všichni.
No jo.
Ale vy jste to překonali, ty a Dennis.
Tak ráda tě zase vidím.
Vidím, že si barvíš vlasy.
No jo.
Pamatuješ?
- Idina oblíbená. - Ano.
Koupili jsme ji po cestě na Kos.
Nesměla jsem se jí dotknout.
Ne, opatrně.
Ne, že bys nebyla...
No, prý už máš vlastní děti. Tak víš, jaké to je.
Mám holčičku.
Je taky tak nevrlá, jako jsi bývala ty?
Nevzpomínáš si?
Vždycky jsi byla trochu nevrlá.
Ne.
Z té doby si moc nepamatuju.
A my jsme tomu nerozuměli. Byli jsme zvyklí na Idu.
Ona byla tak šťastná a přátelská a...
Stýskalo se mi.
Je ti líp?
- Ano. - Chci říct...
Uzdravila...
jsi se?
Tyhlety... promiň.
Pořád se to spouští. Dělá to neustále.
Já nevím. Nechala jsem to spravit, ale...
A taky mi vysvětlil, byl to takový milý mladík,
taky mi vysvětlil, jak na to.
Ahoj.
Ještě se na mámu zlobíš?
Je šílená.
Jen se tě snaží chránit.
To máš od ní?
Ne.
Neposlouchej ji, Astrid.
Rodičům se nedá věřit.
Ale mě budeš mít vždy.
To víš, že jo?
Co je to?
To jsem ti udělala.
Co je to za ptáčka?
Kanárek, myslím.
Je hezký.
Díky.
Ale ona tě má jen ráda.
To, co dělá, není láska.
Co je to?
Snaha ovládat.
To je něco úplně jiného.
IDA BUDE PŘÍŠTÍ MATKA TEREZA A DOKTORKA
KOHO CHCE SBALIT: HENRIKA
Co tady děláš?
Sem nesmíš.
Tohle je Idy.
Promiň.
No jo.
Mohla ses nejdřív zeptat.
Musí to...
Musí to vypadat jako vždycky, víš?
Aby... se cítila vítaná.
Až se vrátí.
Ahoj.
- Ahoj. - Co děláš?
Nic.
Čekám na Skippera. Zkoušíme.
Co to posloucháš?
Jen pár demíček, co jsme nahráli.
Pustíš mi to?
Jasně.
Hraju na bicí.
Kdo je Ostara?
Vlastně ani nevím. To napsal Skipper.
Ahoj.
Co je? Co ty tady?
Chtěla jsem jen mluvit s Henrikem?
Henriku.
Jaký je na zítra domácí úkol?
Tajemstvím úspěchu při studiu je číst, co tě zajímá, jasný?
- Takže... - Takže...
Naslouchej touhám.
- Touhám? - Naslouchej touhám.
Takže? Vypadneme?
Slyšela jsem tu novinku.
- Naši novinku? - Jo.
Tak jo. Co na to říkáš?
Myslím, že je to... vážně dobrý.
Fajn.
Nechci rušit. Jsem novinářka...
Musíte počkat.
Sakra.
Jsem novinářka a dělám pořad o studentech, co v roce 1999 zmizeli.
No, tehdy jsem na škole nebyla, ale pamatuju si to, samozřejmě.
Našla jsem ročenku, kde zmiňují učitele jménem Henrik.
Mohla byste mi pomoct dohledat jeho příjmení?
Byli za tím ti tři, že?
Ti, co nezmizeli.
- To se neprokázalo. - Ne?
Já myslela.
Bydleli jsme ve stejné ulici jako bratranec řidiče.
Ten chlap, co ten večer řídil náklaďák. Byl v kómatu.
- Kdo, řidič? - Jo.
Byl úplně mimo.
Probral se?
Zůstaňte tam.
- Kdo? - Ten řidič.
To já nevím.
Už tam nebydlíme...
- Určitě se jmenoval Henrik? - Ano.
Žádného Henrika tu v tom roce jako učitele nevedeme.
To je zvláštní.
Nezjistíte, kdo byl jejich třídní?
Zdá se, že to lejstro chybí.
- Není tu uveden nikdo. - Aha.
Administrativu máme obvykle v pořádku.
Dobrou noc. Jdu spát.
Dobře, zlato. Dobrou noc.
Dobrou noc.
Amelie?
Jakobe?
Falke?
Amelie?
Co děláte?
- Měla ses vidět. - Já se fakt lekla.
- Jdeme, tudy. - Jste hnusní. Proč?
- Klid. Přestaň. - Proč jste to udělali?
- Promiň. Ráda tě vidím. - Proč jste mi to udělali?
Tady leží ti zasvěcení.
Zasvěcení do čeho? Kdo to je?
Nevím, kdo to je, ale sleduj to znamení.
A tady.
Michael Remolino.
Osmnáct set třicet až 1880.
- To jsou svobodní zednáři, ne? - Ne.
A Gregers Turbilhao. Osmnáct set osmdesát až 1957.
Ale co to znamená?
- Je to záhada. - Přestaň. Nech toho.
- Je to tak. - Co budeme dělat?
Hned uvidíte.
Ahoj.
Díky.
- Zdravím. - Zdravím.
Upřímnou soustrast.
Díky.
Nezlobte se za ten telefonát.
S tím se netrapte.
Mathiasi.
To je kniha zaklínadel.
- Co to je? - Kniha kouzel.
Ten znak.
Je totožný.
Zbavíte se jí, jen když ji dáte dráž, než jste koupili.
Co jsi za ni dal?
Svou duši.
Když ti dám duši a k tomu korunu, prodáš ji?
Já ji vlastně štípl.
- Komu? - Nečetl jsem vše.
A spoustě toho nerozumím.
Spousta šíleností o rituálech a tak. Asi je hodně stará.
Jako ta z Lesního ducha?
Jenže tahle je pravá.
- Ta věc není pravá. - Hele, já vím, že je.
Jakobe, co je to?
Cyning vzpravil:
„Jakýchž darů neseš?
Darů, kterýchž potřěba dáti.
Pokudž sobě liboště přěješ, jest potřěba hoře.“
Můžeš to číst ještě nabubřeleji, Jakobe?
Cyning vzpravil:
„Dáš svój život.
Ten, kterýžto hořcě zmrháš.
Dej ho po vóli,
nebo všickni pocútí hoře.“
Vůbec to nechápu. Kdo je „Cyning“?
To je král. Takže...
Musíte život dobrovolně obětovat, jinak vás čeká trest.
Čemu obětovat?
Smrti, asi.
A kdo je ten král?
No...
Je tu mapa ostrova.
Podle mě tam za rovnodennosti bude obřad.
Rovnodennosti?
V den, kdy je noc stejně dlouhá jako den.
Je to rituál.
Zasvěcený Ostaře.
Nepojedeme?
- Co ztratíme? - Ne.
Víš, kde to je?
- Jo, vím, kde to je. - Falke, není to pravda.
Ne, je to skutečné.
- Šílenost. - Nemáme co ztratit.
- Utahuje si z nás. - Ne, fakt.
Žádný ostrov s divnými rituály není.
A když jo?
- Vymyslel sis to. - Ne.
Jak víš, že je to pravda?
Když ne, bude to výlet.
Pojedu. Už proto, abych viděla tvůj obličej.
Fajn.
My to táhli spolu, brácho.
Byli jsme tým. Byli jsme Skipperovi.
Byli jsme tvrďáci z Helsingu.
Nikdo si na nás nedovolil.
Chtěl bych...
Chtěl jsem ti pomoct, ale... nedovolils mi to.
Váš bratr byl vrah a vy to víte.
Teď ne.
Zabil mi dceru.
Zabil je všechny.
Všichni předstíráte opak,
ale všichni to víte.
Prosím, odejděte...
Měli byste se stydět.
Nesahejte na mě. Pokrytci!
Jste banda pokrytců. Všichni.
Má dcera je mrtvá.
Mám právo tu být.
Nikdy jsem nevěděl, co se ti honí hlavou.
Někdy mám pocit...
že je všechno marné. Chápeš?
Jo.
Máma vždycky vyprávěla příběh...
o mužíčkovi, kterého uvěznila pampeliška.
On křičel, ale nikdo ho nikdy neslyšel.
Tak se někdy cítím.
Všichni jsou sami a nic nemá význam.
Rozhodneš-li se udělat něco jinak, bude to mít význam, ne?
Ne bez svobodné vůle, Jakobe.
Když tomu ale...
budeš věřit, tak je jedno, jestli svobodnou vůli máš.
- Ale já tomu asi nevěřím. - Tak začni.
To nejde. Tak to nefunguje.
Věřím v reinkarnaci.
To je ale blbost, Jakobe.
To pak na ničem fakt nezáleží.
Můžeš si to příště zopakovat.
Chápeš to, že jo?
Všechno je předurčeno.
Můžeme se v té pampelišce ukřičet do bezvědomí, ale...
na ničem skutečně nezáleží.
Všechno je marné.
To bylo taky marné?
Nelíbilo se ti to?
Ale jo.
Protože jsme kámoši?
Bylo to poprvé.
Promiň, já nevěděl.
Neomlouvej se, Jakobe.
Šílím po tobě.
Nevěděl jsem, že to máš stejně.
Ani já ne.
No jasně.
Co máš s tím Marrákešem?
Nevím.
Vždycky mě přitahoval.
Na konci léta se stěhuju.
Pojedu taky.
Cože?
- Pojedu s tebou. - Co to plácáš?
Vážně.
Pojedu s tebou.
Budeme kouřit vodní dýmku...
a pít přeslazenej čaj.
Odkdy to máš?
Co je to?
Datum.
To vidím.
Datum čeho?
Datum mé smrti.
A jak můžeš vědět, kdy umřeš?
Ven.
Rychle.
Co jste dělali?
Hráli jsme Černého Petra.
Aha.
Pak se na mě Thea naštvala.
Prý jsem hodila Černého Petra pod stůl.
- A hodila? - Ano.
Jinak bych prohrála.
Zlato? Můžu chvíli mluvit s mámou?
- Ahoj, mami. - Ahoj. Mám tě ráda.
- Běž si hrát do pokoje. - Jo.
Ahoj. Máš se?
Docela jo.
Mám se dobře.
A práce na pořadu se daří?
Ano.
A táta a Isobel jsou v pořádku?
Jo, je to trochu...
- Jako vždycky, však víš. - Dobře.
A co ještě?
No...
Nezapomínáte na mě?
Ne, mluvíme o tobě každý den.
Co dál? Co jste dnes dělali?
Dnes byla Vera se školou na výletě.
Trochu se zlobila, protože jim řidič vynadal.
Skákali po sedačkách.
Myslela bys, že na ně bude zvyklý, když je vozí pořád.
Víš, kdy se vrátíš?
To ještě teď nevím.
Přemýšlel jsem...
tak o všem.
Co jsi před odjezdem říkala.
- Jo? - O nás.
Možná máš pravdu.
ŘIDIČ SE PROBRAL Z KÓMATU
No, možná máš pravdu.
Jo. V čem?
- O nás dvou. - Jo.
Ty nepracuješ, že ne?
Ne.
- Já jsem ale kus vola. - Ne. Jsem tady.
- Poslouchám. - Ne. Neposloucháš.
To je přesně ten problém. Nikdy neposloucháš.
Zmizíš si. Vše se točí kolem tebe.
Ozvu se.
Dobrý den, tady Astrid Agerskovová.
Můžu mluvit s Torbenem Brinkem?
- Zdravím, jsem Astrid. - Dobrý den.
- Pojďte dál. - Díky.
Támhle si odložte kabát.
- On teď spí. - Dobře.
Ale brzy se probudí.
Dobře.
- Můžete zavřít? - Ano.
Štrikujete?
Ne, ani ne.
Vlastně vůbec ne.
Právě jsem začala.
- Fajn. - Vážně to doporučuju.
- Jo. - Je to dobré pro duši.
Teď štrikuju ponožky.
Jo?
Ponožky jsou stále třeba.
Taky myslím.
- Těch není nikdy dost. - Ne.
Doris?
To je on.
Pojďte.
Doufejme, že je v dobrém rozmaru.
Pojďte dál. Jen si vezme léky.
No tak, otevři pusu.
No tak, Torbene.
Torbene, otevřeš pusu?
Musím to do něj cpát, jinak by je nevzal.
Dobře.
Fajn... Ta dívka s tebou chce mluvit.
- Jaká dívka? - Tahle.
- Dívka. - Dáte si kafe?
Ano, prosím. Trochu.
Zdravím.
Já jsem Astrid.
Můžu se na něco zeptat?
Já tě znám.
To těžko.
Zahrajeme si?
Dvacet dva.
Dvacet jedna.
Dvacet tři.
Můžu se na něco zeptat?
Pamatujete, že jste řídil maturitní náklaďák?
Podívejte.
- Kluci a holky. - Přesně tak.
Poznáváte někoho?
Nemám je rád.
- Proč? - Nejsou hodní.
Proč?
A co tahle, Ida, pamatujete si ji?
Není šťastná.
Ani trochu.
Ta holka...
je fuč.
Kde je?
Je fuč.
Sbohem... a šáteček.
Promiňte, co se mu stalo?
Těžko říct.
Obraz mozku nic neukázal, ale tři roky byl v kómatu.
A pak jsem si ho musela vzít domů.
Ale po 18 letech si zvyknete.
Dokud vás smrt nerozdělí.
- Chcete cigaretu? - Ne, díky.
Ale má to i výhody.
Pořád do mě rýpal skrze to kouření.
Už nebývá normální?
Nedokážete se k němu někdy dostat, ani na chvilku?
„Normální“? Co to je?
To je teď normální.
Ale lhala bych, kdybych řekla...
že jsem nezvažovala nějaký domov, aby se o něj postaral někdo jiný.
Ale zase,
někdy se na mě podívá...
a zdá se...
že tam ten starý Torben...
pořád někde je.
Torbene, zatraceně.
Torbene?
Zavolejte sanitku.
Torbene, slyšíš mě?
V klidu.
Dělejte, sakra. Jsem tady.
Jen klid, Torbene.
To je ono.
Jen klid. Jsem tady.