‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אסטריד, תפתחי.‬
‫אסטריד, צאי עכשיו.‬
‫קפה?‬ ‫-תודה.‬
‫אני חושבת שאלך להלוויה של יאקוב.‬
‫בסדר.‬
‫תבוא? זה בשבת.‬
‫לא, לא אבוא.‬
‫יש אצלך חפצים של אידה?‬
‫אתה חושב שללין יש?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לא תלכי לראות אותה?‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫למה לא?‬
‫כי אימא שלך לא במיטבה‬
‫וזה לא טוב בשבילך.‬
‫היא כל כך מניפולטיבית.‬
‫אני יכולה להתמודד עם זה עכשיו, אבא.‬ ‫-בקושי ראית אותה במשך 20 שנה.‬
‫נכון, אבל... ‬
‫ראיתי אותה לפני שעברתי לבורנהולם.‬ ‫-בדיוק. זו הנקודה שלי.‬
‫אני לא אוהב את זה.‬
‫היי, אסטריד, היזהרי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אל תשחקי עם קומקום התה של אימא.‬
‫לא כדאי שהוא ייפול על הרצפה.‬ ‫-טוב.‬
‫אידה, השעה שבע וחצי.‬
‫אני באה.‬
‫ביי.‬
‫להתראות.‬
‫סליחה, אמרת ברבע ל... ‬
‫סליחה, אני... ‬ ‫-קדימה.‬
‫תגידי שלום כמו שצריך.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫כל כך אופייני לך.‬ ‫-היי.‬
‫מסיבה מוקדמת בשישי אצל פטריק‬ ‫אם תרצי לבוא.‬
‫אולי.‬
‫וואו, כל כך לא מנומס.‬ ‫-מה?‬
‫אני בלתי נראית? את לא רואה אותי?‬
‫תפסיקי להיות רגישה כל כך.‬
‫אני אפילו לא רוצה לחגוג עם האנשים האלה.‬
‫האמת שהם נחמדים מאוד.‬
‫בטח, אם את אוהבת אנשים שטחיים ומגוחכים.‬
‫הי.‬ ‫-היי.‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה את עושה ביום ראשון בערב?‬
‫יש לי תוכנית בשבילנו.‬ ‫-כלום.‬
‫מה?‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫את אפילו לא יודעת מה זה.‬ ‫-כן, אבל זה לא משנה.‬
‫למה?‬
‫אימא שלי. את יודעת את זה.‬ ‫-אפשר לסדר את זה.‬
‫אי אפשר.‬
‫את יכולה להגיד שאת נשארת אצל אמיליה.‬
‫ראית את הבית שלי?‬
‫לא, לא הייתי שם.‬ ‫-בדיוק.‬
‫את לא יכולה לתת לאימא שלך‬ ‫להכתיב את החיים שלך.‬
‫אני לא עושה זאת, יאקוב.‬
‫כן, את כן.‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫לא תוכלי להתגנב החוצה? תוכלי, נכון?‬
‫מה אנחנו עושים בכלל?‬
‫לא שוב סיאנס?‬ ‫-לא.‬
‫הרסת את זה בפעם האחרונה.‬ ‫הזזת את הזכוכית.‬
‫לא. זה לא עבד.‬
‫תקשיבי, תשכחי מזה. זה שונה לגמרי.‬
‫זה אמיתי.‬
‫- תוכן מקורי של NETFLIX -‬
‫למה אני לא יכול להיות‬ ‫חובב פאנק וגם אנרכיסט?‬
‫אפשר בקלות להאזין למוזיקת פאנק‬ ‫ועדיין להיות אנרכיסט,‬
‫אבל אי אפשר ללכת גם אחרי פאנק וגם... ‬
‫אידה, יש לך טמפון?‬
‫לא נראה לי.‬
‫אולי פד?‬
‫אידה, יש לך פד? זה חשוב.‬ ‫-לא.‬
‫את יכולה לבדוק?‬ ‫-אין לי, אמיליה.‬
‫חשבתי שאנחנו מסונכרנות. זה כך בדרך כלל.‬
‫לא, אנחנו אף פעם לא.‬
‫אנרכיזם הוא חיפוש אחר המערכת המושלמת.‬
‫אז אפשר להיות קומוניסט ואנרכיסט... ‬
‫הוא ממש חתיך.‬ ‫-מה?‬
‫אני רואה איך את מסתכלת עליו.‬
‫אני ממש לא מסתכלת.‬
‫כן, את כן.‬ ‫-לא.‬
‫הוא נראה טוב.‬
‫הוא בדיוק הטיפוס שלך.‬
‫את רק צריכה להזמין אותו לצאת. את מסוגלת.‬
‫אדם יכול להוביל עד...‬ ‫-גברים אוהבים את זה.‬
‫אני אעשה זאת. אגיד משהו.‬
‫לא. אל תעשי את זה.‬
‫היי, סטולי.‬ ‫-כן.‬
‫אידה רוצה לדעת אם תרצה להצטרף אליה בסטנגד.‬ ‫-לא, היא לא.‬
‫היא תשמח מאוד.‬
‫ביום שישי?‬ ‫-כן.‬
‫בטח.‬ ‫-נהדר.‬
‫נפלא.‬ ‫-את הולכת.‬
‫על לא דבר. תודי לי בפעם אחרת.‬
‫את כזאת טיפשה.‬
‫תראה את זה, יאקוב.‬
‫איזה מהם?‬ ‫-זה הכי טוב.‬
‫לא חשבתי שהוא הטיפוס שלך.‬
‫פאלקה, הוא לא הטיפוס שלי.‬
‫אתה כל כך מגוחך.‬
‫למה אתה כזה?‬
‫אלך הביתה לפני שאימא שלי תתחרפן.‬
‫להתראות.‬
‫אבל אנחנו יכולים ללכת יחד.‬ ‫-לא היום, פאלקה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫השעה שבע, אידה.‬
‫הירגעי.‬
‫יש לנו הסכם.‬
‫הייתי עם החברות שלי.‬
‫את מכירה את החוקים‬
‫וכשאת גרה בבית שלי, את פועלת לפי החוקים.‬
‫היא רק בת 18. אני חושב שזה יהיה בסדר.‬
‫ואל תסתור אותי.‬
‫ההסכם הוא על השעה שש, וכדאי שתעמדי בו.‬
‫זה כמו כלא.‬
‫את מתנהגת כאילו מעולם לא היית צעירה.‬
‫אתה לא מבין כלום.‬
‫זה עולם שונה.‬
‫כן, אבל היא כבר לא ילדה.‬
‫היי, לין.‬
‫אסטריד.‬
‫אני יכולה ל... ‬
‫היכנסי.‬
‫זה בסדר.‬
‫בבקשה...‬
‫אני...‬
‫אכין תה.‬
‫תודה.‬
‫את יכולה לשבת שם.‬
‫תודה.‬
‫כן.‬
‫המקום הזה נראה בדיוק כפי שאני זוכרת אותו.‬
‫מוזר לחשוב על זה, לא?‬
‫ש...‬
‫את מבוגרת עכשיו יותר... ‬
‫מאידה כשהיא נעלמה.‬
‫כן.‬
‫אבל זה כאילו שהזמן לא חלף באמת.‬
‫אבל כשאני מביטה בך עכשיו,‬
‫אז אני רואה ש... ‬
‫כל הזמן... ‬
‫שאיבדתי... ‬
‫שכולנו איבדנו.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל המשכתם הלאה, את ודניס.‬
‫כל כך נפלא לראותך שוב.‬
‫וצבעת את השיער, אני רואה.‬
‫נכון.‬
‫את זוכרת את זה?‬
‫אידה אהבה את זה.‬ ‫-כן.‬
‫קנינו אותו בטיול ההוא לקוס.‬
‫לא יכולתי לגעת בו.‬
‫לא, תיזהרי.‬
‫זה לא שאת לא...‬
‫שמעתי שיש לך ילדים בעצמך עכשיו.‬ ‫אז את יודעת איך זה.‬
‫יש לי ילדה קטנה.‬
‫היא זועפת כמו שאת תמיד היית?‬
‫את לא זוכרת?‬
‫תמיד היית קצת זועפת.‬
‫לא.‬
‫אני לא זוכרת הרבה מאז.‬
‫ולא הבנו את זה. היינו רגילים לאידה‬ ‫והיא הייתה כל כך שמחה וחברותית ו... ‬
‫התגעגעתי אלייך.‬
‫את מרגישה טוב יותר?‬
‫כן.‬ ‫-כלומר...‬
‫האם כבר... ‬
‫הבראת?‬
‫כן.‬
‫זה... סליחה.‬
‫זה לא מפסיק. זה עושה את זה כל הזמן.‬
‫אני לא יודעת. תיקנתי את זה, אבל... ‬
‫הוא גם הסביר...‬ ‫זה היה בחור צעיר ונחמד,‬
‫הוא גם הסביר מה לעשות.‬
‫היי.‬
‫את עדיין כועסת על אימא?‬
‫היא מטורפת.‬
‫היא רק מנסה להגן עלייך.‬
‫היא אמרה לך להגיד את זה?‬
‫לא.‬
‫אל תקשיבי לה, אסטריד.‬
‫אסור לך לסמוך על ההורים שלך.‬
‫אבל תמיד יהיה לך אותי.‬
‫את יודעת את זה, נכון?‬
‫מה זה?‬
‫הכנתי את זה בשבילך.‬
‫איזו ציפור זאת?‬
‫קנרית, אני חושבת.‬
‫היא יפה.‬
‫תודה.‬
‫אבל היא פשוט אוהבת אותך.‬
‫מה שהיא עושה הוא לא אהבה.‬
‫מה זה?‬
‫זו שליטה.‬
‫זה שונה מאוד.‬
‫- ספר מחזור תיכון וסטר 1999 -‬
‫- אמיליה גייסלר, יאקוב סקיפר -‬
‫- מורה שאידה נמשכת אליו: הנריק -‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אסור לך להיות פה.‬
‫זה החדר של אידה.‬
‫סליחה.‬
‫בטח.‬
‫יכולת לשאול קודם.‬
‫הוא חייב... ‬
‫הוא חייב להיראות כמו שנראה תמיד, נכון?‬
‫כדי שהיא תרגיש רצויה.‬
‫כשהיא תחזור.‬
‫היי.‬
‫הי.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫כלום.‬
‫אני מחכה לסקיפר. אנחנו עושים חזרות.‬
‫למה אתה מאזין?‬
‫סתם לקלטת דמו שהכנו.‬
‫אני יכולה להאזין?‬
‫כמובן.‬
‫אני מתופף.‬
‫מי זה אוסטרה?‬
‫אני לא ממש יודע. זה משהו שסקיפר כתב.‬
‫היי.‬
‫מה קורה? מה אתם עושים?‬
‫הייתי צריכה לדבר עם הנריק.‬
‫הנריק.‬
‫מה שיעורי הבית למחר?‬
‫המפתח ללמידה הוא לקרוא‬ ‫מה שמדבר אלייך, בסדר?‬
‫אז...‬ ‫-אז...‬
‫לכי בעקבות התשוקות שלך.‬
‫בעקבות התשוקות שלי?‬
‫בעקבות התשוקות שלך.‬
‫אז? רוצה להסתלק מכאן?‬
‫שמעתי את הדברים החדשים.‬
‫את הדברים החדשים שלנו?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. מה דעתך?‬
‫אני חושבת שזה ממש טוב.‬
‫בסדר.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫אני עיתונאית... ‬ ‫-תצטרכי להמתין.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני עיתונאית,‬ ‫ואני מכינה תוכנית על התלמידים‬
‫שנעלמו ב -1999.‬
‫לא הייתי בבית הספר אז‬ ‫אבל אני זוכרת את זה, כמובן.‬
‫מצאתי ספר מחזור שמזכיר מורה בשם הנריק.‬
‫תוכלי לעזור לי למצוא את שם המשפחה שלו?‬
‫השלושה האלה עמדו מאחורי זה, נכון?‬
‫אלה שלא נעלמו.‬
‫זה לא הוכח.‬ ‫-לא?‬
‫חשבתי שכן.‬
‫גרנו באותו רחוב שבו גר בן הדוד של הנהג.‬
‫הבחור שנהג במשאית באותו לילה.‬ ‫הוא היה בתרדמת.‬
‫מי, הנהג?‬ ‫-כן.‬
‫הוא היה מחוק לגמרי.‬
‫הוא החלים?‬
‫הישארי שם.‬
‫מי?‬ ‫-הנהג.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אנחנו כבר לא גרים שם.‬
‫את בטוחה ששמו הנריק?‬ ‫-כן.‬
‫אין לנו רישום על מורה בשם הנריק בשנה ההיא.‬
‫זה מוזר.‬
‫את יכולה לראות מי היה המחנך שלהם?‬
‫נראה שהמסמך חסר.‬
‫אף אחד לא רשום.‬
‫הניירת שלנו מסודרת בדרך כלל.‬
‫לילה טוב. אני הולכת לישון.‬
‫בסדר, מותק. לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫אמיליה?‬
‫יאקוב?‬
‫פאלקה?‬
‫אמיליה?‬
‫מה אתם עושים?‬
‫היית צריכה לראות את הפרצוף שלך!‬ ‫-פחדתי.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-אתם רעים. למה עשיתם את זה?‬
‫תירגעי. תפסיקי.‬ ‫-למה עשיתם את זה?‬
‫סליחה. טוב לראות אותך.‬ ‫-למה עשיתם לי דבר כזה?‬
‫הטירונים קבורים כאן.‬
‫טירונים במה? מי הם?‬
‫אני לא יודע מי הם, אבל תראו את השלט.‬
‫- סרו דבורה -‬
‫וכאן.‬
‫- ניקולאי ליר -‬
‫מיקל רמולינו.‬
‫חי בין 1830 ל-1880.‬
‫הם היו מהבונים החופשיים?‬ ‫-לא.‬
‫וגרגרס טורבילאו. 1880 עד 1957.‬
‫אבל מה זה אומר?‬
‫זו תעלומה.‬ ‫-תפסיק. די עם זה.‬
‫זה נכון.‬ ‫-מה אנחנו עושים?‬
‫הנה זה בא.‬
‫היי.‬
‫תודה.‬
‫היי.‬ ‫-הי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫תודה.‬
‫סליחה שהתקשרתי אלייך ככה.‬
‫אל תדאג לגבי זה.‬
‫מתיאס.‬
‫זה גרימוואר.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה ספר כשפים.‬
‫תסתכל על הסמל.‬
‫זה אותו הדבר.‬
‫ואפשר להיפטר ממנו רק אם ישלמו לך‬ ‫יותר משאתה שילמת עבורו.‬
‫מה היה המחיר ששילמת?‬ ‫-שילמתי בנשמתי.‬
‫אז אם אתן לך את נשמתי וקרונה אחת,‬ ‫אוכל לקנות אותו?‬
‫האמת שגנבתי אותו.‬
‫ממי?‬ ‫-לא קראתי אותו בכלל.‬
‫ואני לא מבין הרבה ממנו.‬
‫הרבה דברים מטורפים על טקסים וכאלה.‬
‫אני חושב שהוא ממש ישן.‬
‫זה כמו הספר ב"מוות אכזרי"?‬
‫רק שזה אמיתי.‬
‫הדבר הזה לא אמיתי.‬ ‫-אני יודע שהוא אמיתי.‬
‫יאקוב, מה זה?‬
‫קנינג אומר:‬
‫"אילו מתנות יש לך בשבילנו?‬
‫חייבים לתת מתנות.‬
‫אם אתה מחפש הנאות, עליך לסבול קודם."‬
‫אתה יכול לקרוא את זה יותר ביומרנות, יאקוב?‬
‫קנינג אומר:‬
‫"תן את חייך.‬
‫אלה שתאבד נואשות.‬
‫תן אותם מרצון‬
‫או שכולם יסבלו."‬
‫אני לא מבינה כלום. מי זה "קנינג"?‬
‫זה המלך. אז... ‬
‫אתה חייב לתת את חייך מרצונך,‬
‫אחרת תיענש.‬
‫לתת אותם למי?‬
‫למוות, אני חושב.‬
‫ומי זה המלך?‬
‫ובכן...‬
‫יש מפה של אי.‬
‫למיטב הבנתי, יש שם טקס באקווינוקס.‬
‫אקווינוקס?‬
‫היום שבו הלילה ארוך כמו היום.‬
‫זה טקס.‬
‫למישהו בשם אוסטרה.‬
‫כדאי שנלך.‬
‫מה יש לנו להפסיד?‬ ‫-לא.‬
‫אתה יודע איפה האי?‬
‫כן.‬ ‫-פאלקה, זה סתם משהו שיאקוב המציא.‬
‫לא, זה אמיתי.‬
‫זה נשמע מטורף.‬ ‫-אין לנו מה להפסיד.‬
‫הוא משחק בנו.‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫אין שום אי עם טקסים מוזרים.‬
‫מה אם יש?‬
‫המצאת את זה.‬ ‫-לא נכון.‬
‫איך אתה יודע שזה נכון?‬
‫אם לא, זה עדיין יהיה טיול כיפי.‬ ‫-אני אלך. רק כדי לראות את ההבעה על פניך.‬
‫בסדר.‬
‫תמיד היינו אתה ואני, אח קטן.‬
‫היינו צוות. היינו בני סקיפר.‬
‫היינו החבר'ה הקשוחים של הלסינגה.‬
‫אף אחד לא העז להתעסק איתנו.‬
‫תנו לי... ‬
‫ניסיתי לעזור לך, אבל... ‬
‫לא נתת לי.‬
‫אחיך היה רוצח, ואתה יודע את זה.‬
‫לא עכשיו.‬
‫הוא הרג את הבת שלי.‬
‫הוא הרג את כולם.‬
‫תעמידו פנים שלא,‬
‫אבל כולכם יודעים את זה.‬
‫עליי לבקש ממך לעזוב... ‬
‫אתה צריך להתבייש.‬
‫אל תיגע בי. צבועים!‬
‫אתם חבורת צבועים. כולכם.‬
‫הבת שלי מתה.‬
‫יש לי זכות להיות כאן.‬
‫מעולם לא ידעתי מה עובר לך בראש.‬
‫- יאקוב סקיפר -‬
‫לפעמים אני פשוט מרגישה... ‬
‫שהכול חסר טעם. אתה מבין?‬ ‫-כן.‬
‫אימא שלי נהגה לספר את הסיפור הזה‬
‫על אדם קטן,‬
‫שהיה לכוד בפרח שן הארי. הוא צעק,‬ ‫אבל אף אחד לא שמע אותו.‬
‫ככה אני מרגישב לפעמים.‬
‫כולם בודדים ושום דבר לא משנה.‬
‫אם תבחרי לעשות משהו שונה,‬ ‫את יכולה לחולל שינוי, נכון?‬
‫לא אם אין בחירה חופשית, יאקוב.‬
‫אם רק תאמיני‬
‫שיש לך בחירה חופשית,‬ ‫אז זה לא משנה אם בפועל אין לך.‬
‫אבל לדעתי אין לי.‬ ‫-אז תתחילי להאמין שיש לך.‬
‫אי אפשר. זה לא עובד ככה.‬
‫אני מאמין בגלגול נשמות.‬
‫זה ממש טיפשי, יאקוב.‬
‫כי אז הכול באמת חסר טעם.‬
‫אתה פשוט עושה דברים אחרת בגלגול הבא.‬
‫אתה מבין את זה, נכון?‬
‫הכול נקבע מראש.‬
‫נוכל לצעוק כמה שנרצה‬ ‫בתוך שן הארי הזעיר, אבל... ‬
‫...שום דבר לא חשוב באמת.‬
‫הכול חסר טעם.‬
‫גם זה היה חסר טעם?‬
‫לא נהנית?‬
‫בטח שכן.‬
‫זה מוזר כי אנחנו חברים?‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שלי.‬
‫סליחה, לא ידעתי.‬
‫אל תתנצל, יאקוב.‬
‫אני משוגע עלייך.‬
‫פשוט לא חשבתי שאת מרגישה כמוני.‬
‫גם אני לא חשבתי כך.‬
‫כן, בטח.‬
‫מה הקטע שלך עם מרקש?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫המקום הזה תמיד סיקרן אותי.‬
‫אני עוברת הקיץ.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫מה?‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫אני רציני.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫ואז נעשן נרגילה כל יום.‬
‫נשתה תה עם הרבה סוכר.‬
‫מתי עשית את זה?‬
‫מה זה?‬
‫זה תאריך.‬
‫אני רואה.‬
‫איזה תאריך זה?‬
‫התאריך שבו אמות.‬
‫ואיך אתה יודע מתי תמות?‬
‫החוצה.‬
‫מהר.‬
‫מה עשיתם?‬
‫שיחקנו "למך".‬
‫בסדר.‬
‫ואז ת'יאה כעסה עליי.‬
‫היא אמרה שזרקתי את "למך" מתחת לשולחן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אחרת הייתי מפסידה.‬
‫מותק?‬
‫אני יכול לדבר עם אימא לרגע?‬
‫ביי, אימא.‬ ‫-ביי. אוהבת אותך.‬
‫לכי לשחק בחדר שלך.‬ ‫-כן.‬
‫היי. הולך טוב?‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫כן.‬
‫יש התקדמות עם התוכנית?‬
‫כן.‬
‫ואבא שלך ואיזובל בסדר?‬
‫כן, זה קצת... ‬
‫כמו תמיד, אתה יודע.‬ ‫-טוב.‬
‫ומה עוד?‬
‫ובכן...‬
‫אתם לא שוכחים ממני?‬
‫לא, אנחנו מדברים עלייך כל יום.‬
‫מה עוד? מה עשית היום?‬
‫היום ורה יצאה לטיול בית ספר.‬
‫היא הייתה קצת נסערת‬ ‫כי נהג האוטובוס העיר להם.‬
‫הם קפצו יותר מדי על המושבים.‬
‫היית מצפה שהנהג יהיה רגיל לזה‬ ‫כשהוא מסיע ילדים כל הזמן.‬
‫את יודעת מתי את חוזרת?‬
‫לא ממש כרגע.‬
‫חשבתי בזמן האחרון... ‬
‫על הכול.‬
‫על מה שאמרת לפני שנסעת.‬
‫- נהג, תעלומת התלמידים 1999 -‬
‫כן?‬ ‫-עלינו.‬
‫אולי את צודקת.‬
‫- הנהג מתעורר מתרדמת -‬
‫אולי את צודקת.‬
‫כן. לגבי מה?‬
‫לגבי שנינו.‬ ‫-כן.‬
‫את לא עובדת, נכון?‬
‫לא.‬
‫אני כל כך טיפש.‬ ‫-לא. אני כאן.‬
‫אני כאן. אני מקשיבה.‬ ‫-לא. את לא.‬
‫זו בדיוק הבעיה. את אף פעם לא מקשיבה לי.‬
‫את נעלמת. תמיד מדובר בך.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫היי, זו אסטריד אגרסקוב.‬
‫אפשר לדבר עם טורבן ברינק?‬
‫היי, אני אסטריד.‬ ‫-היי.‬
‫היכנסי.‬ ‫-תודה.‬
‫תתלי את המעיל שם.‬
‫הוא ישן עכשיו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אני חושבת שהוא יתעורר בקרוב.‬
‫בסדר.‬
‫את מוכנה לסגור את הדלת?‬ ‫-כן.‬
‫את סורגת?‬
‫לא, לא ממש.‬
‫בכלל לא, האמת.‬
‫רק התחלתי.‬
‫יופי.‬ ‫-אני ממש ממליצה על זה.‬
‫כן.‬ ‫-זה טוב לנשמה.‬
‫אני סורגת גרביים עכשיו.‬
‫כן?‬
‫תמיד זקוקים לגרביים.‬
‫גם אני מרגישה ככה.‬
‫לעולם לא יהיו לך יותר מדי.‬ ‫-לא.‬
‫דוריס?‬
‫זה הוא.‬
‫בואי.‬
‫נקווה שהוא במצב רוח טוב.‬
‫תיכנסי. הוא רק צריך את התרופה שלו.‬
‫קדימה, תפתח את הפה.‬
‫קדימה, טורבן.‬
‫טורבן, תפתח את הפה.‬
‫אני חייבת להכניס אותם בכוח,‬ ‫אחרת הוא לא ייקח אותם.‬
‫יופי.‬
‫טוב.‬
‫הבחורה רוצה לדבר איתך.‬
‫איזו בחורה?‬ ‫-היא.‬
‫ילדה.‬ ‫-את רוצה קפה?‬
‫כן, בבקשה. אשמח.‬
‫היי.‬
‫אני אסטריד.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫אני מכיר אותך.‬
‫לא נראה לי.‬
‫רוצה לשחק?‬
‫עשרים ושתיים.‬
‫עשרים ואחת.‬
‫עשרים ושלוש.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫אתה זוכר שנהגת במשאית של בוגרי תיכון?‬
‫תראה את זה.‬
‫ילדים וילדות.‬ ‫-נכון.‬
‫אתה מזהה מישהו?‬
‫אני לא אוהב אותם.‬
‫למה?‬ ‫-הם לא נחמדים.‬
‫למה?‬
‫מה עם זאת, אידה, אתה זוכר אותה?‬
‫היא לא שמחה.‬
‫לא שמחה בכלל.‬
‫הבחורה איננה.‬
‫איפה היא?‬
‫היא איננה.‬
‫ביי, ביי, מתוקה!‬
‫סליחה, מה קרה לו?‬
‫היה קשה להבין.‬
‫סריקת המוח לא הראתה כלום,‬ ‫הוא היה בתרדמת במשך שלוש שנים.‬
‫ואז הייתי צריכה להביא אותו הביתה.‬
‫אבל מתרגלים לזה אחרי 18 שנים.‬
‫עד שהמוות יפריד בינינו.‬
‫רוצה סיגריה?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אבל יש גם יתרונות.‬
‫הוא תמיד נדנד לי בגלל העישון.‬
‫האם הוא חוזר לעצמו לפעמים?‬
‫את מצליחה להגיע אליו? אפילו לרגע?‬
‫"לעצמו"? מה זה?‬
‫עכשיו הוא הבחור הזה.‬
‫אבל אשקר אם אגיד שלא הייתי שוקלת‬
‫לשלוח אותו למישהו אחר שיטפל בו.‬
‫אבל מצד שני,‬
‫מדי פעם הוא מסתכל עליי לרגע... ‬
‫ואז זה כאילו...‬
‫טורבן הישן... ‬
‫עדיין שם איפשהו.‬
‫טורבן, לעזאזל.‬
‫טורבן?‬
‫תזעיקי אמבולנס.‬
‫טורבן, אתה שומע אותי?‬
‫תירגע.‬
‫מהר, לעזאזל. אני כאן.‬
‫הנה, תירגע, טורבן.‬
‫זהו זה.‬
‫תירגע, בסדר? אני כאן.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬