Okej, den stora bilden.
Det är det bästa med stället.
Om man går till observatoriet har de ett enormt foto
på en stor vägg som är större än vårt auditorium.
-Mandy. -Så det är hela universum?
Bra fråga. Det… Nej. Det är det sjuka.
Det är bara en liten del av universum.
Så om ni håller upp ett finger…
Upp med dem. Ja. Bra.
Om du går ut på natten och håller fingret mot himlen så här,
täcker du troligtvis bara en eller två stjärnor, va?
Men med ett teleskop skulle du kunna se allt det här.
Alla stjärnor, galaxer och allt annat i fotot
täcker en lika stor del av universum som ditt finger.
Och det var all tid vi hade.
Förlåt. En sak till.
Jag har en fråga till min enkät för läsårets slut.
Kan ni räcka upp handen om ni vill läsa mer astronomi?
En, två, tre, fyra. Schyst.
Och räck upp handen om ni inte vill.
Ramon. Varför inte?
Jag vet inte.
Det får mig väl bara att känna mig liten.
Jag förstår.
Det här är nog ett bra tillfälle att fråga hur alla mår.
Då ni sitter fast hemma och så.
Vill nån berätta hur hen mår?
Okej, det är lugnt.
Var kommer hon ifrån?
Tinder, eller… Vad heter den andra? Bumble?
Fan, var det Jdate?
-Var det faktiskt Jdate? -Nej.
Hennes mamma jobbar med min.
-Jösses. Wow. -Jag vet. Det är hemskt.
Jag ville inte, men mamma pressade mig.
Så jag gav efter.
Men sen kom nedstängningen, så jag trodde jag slapp.
Sen tog hon upp det igen. Nu måste jag göra det på Zoom.
-Är det tråkigt? -Nej.
-För jag skulle gärna prata om annat. -Men Gud. Förlåt. Jag är bara trött.
-Du ser trött ut. -Det gör jag ju inte.
-Jag menar bara… Är allt okej? -Jag har bara drömt konstigt.
Jaha.
Vad händer i drömmarna?
Folk har inga masker på sig.
-Verkligen? -Ja.
-Vad skumt. -Hur så? Det är ganska…
För mina drömmar är ologiska.
Mina med. Men de här…
-De är fan läskiga. -Ja.
Jag försöker springa ifrån dem.
Typ: "Håll er borta, för fan. Var är era masker?"
Men vart jag än går finns det nån utan mask.
Visst.
Och sen vill jag inte somna om, för de kommer att vara där.
Ja.
En på jobbet fick det.
Fick han det på jobbet?
Nej. Familjefest, tror jag.
-Han erkänner inte, men jag tror det. -Herregud.
Mår han bra?
Jag vet inte. Jag har inte hört av honom.
Mår du bra?
Ja. Ja, jag mår bra.
Bara bra.
Spelar du musik?
Frågar du för att… Du s…
-Du såg gitarren. -Ja.
Förlåt.
Vad pinsamt. Jag tänkte flytta på den.
Jag öppnade Zoom och såg den, och jag bara…
Jag vill inte verka helt: "Titta på mig, jag är musiker
för att jag har en gitarr i bakgrunden."
Som… Jag… Ja. Men det vore skumt att flytta på den nu.
Den märks bara mer då. Så…
-Jag trodde inte du skulle se den. Förlåt. -Lugnt. Vi måste inte prata om den.
-Det är okej. -Nej, det är lugnt. Jag… Det… Ja!
Jag är musiker. Typ.
Vad menar du med "typ"?
Bra fråga. Vad menar jag?
Det är inget jag gör professionellt.
Visst. Ja, jag vet.
Det är bra. Oroa dig inte.
Vänta. Hur vet du det?
-Du är lärare, va? -Ja.
Precis. Jag hade inte gått med på en dejt med en riktig musiker. Så…
En riktig musiker?
Förlåt. Jag menade yrkesmusiker eller nån i musikbranschen.
Precis. Nå, då är jag perfekt för dig.
Jag menade inte att du inte är en riktig musiker.
-Oroa dig inte. Det är lugnt. -Förlåt.
-Är du i ett band eller… -Du måste inte fråga om det.
-Vi måste inte prata om det. -Nej, jag vill veta.
Berätta.
Okej. Nej, jag är inte i ett band.
Men det finns mycket man kan göra själv.
Med överdubbning och sånt.
Okej. Vad är överdubbning?
Det är när man spelar in…
Om man spelar olika delar och lägger ihop dem.
Okej. Så du gör ett album?
Nej.
Jag menar, vad är ett album nuförtiden?
Jag vet inte.
Ja. Jag gör en…
Jag vet inte vad jag gör. Jag gör nåt. Det blir grymt.
Det är faktiskt nästan klart. Behöver bara trummor och… Japp.
-Låter coolt. -Tack.
När tänker du göra trummorna?
Trummor är svårt. Trummor… Det är som…
Att spela in ett riktigt trumset är det enda man inte kan göra hemma nu.
Man kan använda fejktrummor, som alla gör, men det är inte samma sak.
Så…
-Jaha. -Japp.
Så hur tänker du göra klart låten?
Hur så?
Åh, jag…
Jag gillar bara att göra klart.
Alltså, jag vet inget om musik. Så…
Alla vet nåt om musik.
-Inte jag. -Vadå, lyssnar du aldrig på musik?
Det gör jag. Jag gillar musik. Jag vet bara inget om det.
Vilken låt lyssnade du på senast?
Ingen aning.
Okej. Säg en låt som du gillar just nu.
Definitivt ingen aning.
Okej. Säg en cd som du minns från när du var liten.
Jag hade ingen cd.
Jaha.
De var riktigt dyra. Så mycket minns jag.
Väldigt dyra. Visst.
Det var alla mina pengar. Allt jag hade gick till skivor.
För på den tiden var det det enda sättet att lyssna på musik.
Om man ville höra nåt särskilt.
Annars var det bara radion.
-Jag lyssnar bara på radio. -Uff.
Uff? Vadå då?
Vet du vad? Inget.
Okej.
Vadå?
Nej. Jag bara…
Du är nåt på spåren.
Så var växte du upp?
Här.
-Jaså? Var då? -LA.
Jag vet. Men var?
Valley.
Jag med.
-Verkligen? Var? -Van Nuys.
Vad lustigt. Mina föräldrar bor fortfarande på Ranchito.
Wow.
Vi har säkert lekt i en park ihop eller nåt.
Vi gick aldrig till parken. Mamma hatade det.
Hur kan man hata en park?
Det är snarare lekparken.
Hon hatar sand, bland annat.
-Hon låter trevlig. -Hallå. Var snäll.
Okej. Förlåt.
-Vill du se hur hon ser ut? -Visst.
Hon presenterade oss. Jag borde tacka henne.
Här är hon.
-Är det dina föräldrar? -Ja.
-Vad gulligt. -Tack.
Jag gillar när folk inte ler på bild.
Jaså? Hur så?
Det känns väl bara ärligt.
Jag känner aldrig för att le när nån riktar kameran mot mig.
Nå, de ler egentligen aldrig.
-Inte bara på bild. -Det kan inte stämma.
Jodå. Typ.
Vad menar du med "typ"?
De hade ett hårt liv. Inte som vi.
Där de kom ifrån var det vid den tiden illa ställt.
De kom hit tomhänta men fixade det.
Ja. Det är lite som min mormors föräldrar.
Jag har bara en bild av min mormorsfar, och han ler inte det minsta.
-Var är han ifrån? -Ryssland.
Ryssland.
-Ja. Var är dina föräldrar ifrån? -Korea.
Flera av mina elever är första generationen här.
Deras föräldrar kom hit. Antar jag. Som dina.
Det är… Det är en grej.
Vad menar du?
Nej, jag menar, de är alla olika, men…
Som det finns en unge, och hon är…
Hon är härifrån, men föräldrarna är från Iran.
En del grejer hon pratar om och skriver om
är så annorlunda från hur jag tänkte när jag var tio.
Som hon…
Hon åkte alltid tillbaka dit varje sommar.
Men för några år sen måste hon sluta med det,
för jag antar att de är rädda för staten här.
Och det är fruktansvärt.
Jag tycker synd om henne,
men jag tror att hon på ett sätt blir starkare av det.
Hon är så medveten, kvicktänkt och passionerad.
Hon kommer att äga som vuxen. Jag lovar.
Jag hade satsat pengar på henne.
-Vad heter hon? -Nicki.
Nicki.
Är du hungrig?
Ja.
-Visst. -Jag med.
Han säger: "Det får mig att känna mig liten."
-Herregud. -Jag vet. Han är härlig.
Han är bara så uppriktig och omtänksam.
Får universum dig att känna dig liten?
Ja. Inte du?
Tja, det är inte det jag känner när jag tittar på den bilden.
Känner du till bilden?
Ja. Jag växte upp här.
-Jag har varit till observatoriet. -Visst, visst.
-Jag älskar bilden. -Jag med.
Men du sa att du känner dig liten.
Det gör jag.
Okej.
Men för mig är det mer som: "Tänk att jag får vara människa."
Med en kropp, hjärna, händer och ögon.
Jag kan se och göra saker.
Jag får vara den här galet komplicerade maskinen,
för att bland allt tomrum och alla fläckar med damm och gas
finns det en plats där alla förutsättningar är perfekta?
Och det finns varmvatten,
så partiklar i havet kan krocka i varann om och om igen i miljardtals år,
tills de börjar klibba ihop och föröka sig.
Och det blev till mig?
Och nu får jag sitta här och äta smaskig grönsakscurry
och prata med dig på Zoom.
Alltså, kom igen.
Det är motsatsen till liten.
Allt annat är så litet. Hur blev jag så här stor?
Wow.
Jag känner mig då aldrig stor.
-Men du vet vad jag menar. -Jo då. Det är ett mirakel.
Nej. Det är inget mirakel.
Och det är det häftiga. Det hände faktiskt.
Mirakel är påhitt.
Inte nödvändigtvis.
-Det är definitionen av ett mirakel. -Nej.
Okej. Definiera "mirakel".
Okej.
Ett mirakel är nåt man inte kan förklara.
Visst. Men vi kan förklara det här.
Det är ingen historia som nån hittade på. Det är vetenskap.
-Vetenskapen består av historier. -Försiktig.
Vadå?
-Var inte emot vetenskap. -Det är jag inte.
Det låter som det.
Du sa just att vetenskapen består av historier.
Men historier är motsatsen till vetenskap. Det är historier som orsakar trubbel.
Okej, vänta. Vetenskap, så som jag förstår den,
är folk som försöker lista ut vad som verkligen sker, eller hur?
Men en av de häftigaste grejerna med vetenskapsmän är att de är ödmjuka nog
att erkänna att de aldrig kan veta nåt 100 % säkert.
Så de gör sitt bästa.
De ser sig omkring. De samlar bevis.
Och de försöker förstå allt genom att berätta en historia.
Den historien kallas för hypotes.
Sen testar de hypotesen genom att samla mer bevis.
Ibland har de fel och måste ändra historien.
Ibland har de rätt och får hålla sig till den
tills de hittar nåt som motbevisar den, och sen måste de komma på en ny historia.
Är det vad du säger till dina elever?
Ja.
Ja, det är det. Det är mitt snack.
Jag gillar det.
Gör du?
Tackar.
Men du borde inte säga att vetenskap består av historier.
De kommer tro att det är påhittat.
Okej. Vad borde jag säga då?
Jag kan säga att det är sanna historier.
Okej.
Historier som blir sannare och sannare.
Härligt.
Schyst.
Det ska jag säga från och med nu.
-Toppen. Låter bra. -Okej. Om det funkar för dig?
Det gör det.
Då så.
På riktigt?
Ja.
Det låter inte likt dig.
Inte nu längre. Men det var det.
Allvarlig depression?
Vad menas med "allvarlig"?
Det betyder… att den var allvarlig.
Undrar om min ångest är det.
Har du ångest?
Ja. Jag tror det.
Nå… du skulle veta om den var allvarlig.
Den känns ganska illa.
Det är inte så allvarligt.
Nej. Jag sjukskrev mig en dag.
Jag sjukskrev mig i sju veckor.
Vad?
Nej. Det… Jag bara…
Jag trodde att det jag hade var allvarligt.
Ska vi släcka?
Visst.
Nu ser jag dig inte.
Det är okej.
Minns du när folk bara pratade i telefon utan att se varandra?
Just det. Förr i tiden, i februari.
Jag hör dig andas.
Det här är som att vara 14.
Vad menar du?
Du vet, som med pojkar på den tiden.
Vi bara pratade i telefon i timtal.
Just det. För att ingen kunde köra. Så man kunde inte vara tillsammans.
Precis. Jag hade en pojkvän…
Man kan väl kalla honom för det.
Det var vad jag kallade honom då,
men vi träffades aldrig i verkligheten.
Allt hände över telefon.
Vad exakt hände?
-Åh, allt hände. -Vad?
Du vet. Jag sa vad jag tänkte göra med honom.
Och vad sa du?
Jag säger inget.
-Varför inte? -Därför.
Okej.
Gjorde du nånsin det du sa att du skulle göra med honom?
-Nej. -Inte?
Det var inte samma sak i verkligheten.
Det var bara nåt med att vara i telefon.
Så det kanske är bra att vår första dejt var online.
Kanske.
Vad tror du att hade hänt på en riktig dejt?
Ingen aning. Jag hatar att dejta.
-Jag med. -Nej. Jag hatar det.
Jag med.
Jag vill bara att det ska vara över med en gång.
Självklart.
För vanligtvis vet jag inom den första minuten
att det inte funkar.
Exakt.
Jag saknar restauranger.
Inte jag.
Första dejten borde inte vara offentlig.
-Det är för mycket teater. -Vad pratar du om?
Första dejten borde alltid vara offentlig i fall att killen är våldtäktsman.
Okej.
Men det är inte de andra som stör mig.
Det är bara situationen. Det känns som en arbetsintervju.
Man sitter på andra sidan bordet och försöker bedöma den andra personen.
Det känns bara så transaktionellt.
Sen i slutet är det meningen att man ska kyssas.
Vem vill kyssa nån man just träffat?
Vi träffades just. Jag vill kyssa dig.
Jag vill kyssa dig med.
Gör du?
Ja. Jag tror det.
Men inte om vi hade varit på en riktig dejt?
Troligtvis inte, va?
God natt.
Då hade jag trott att du inte gillar mig.
Och jag vill inte vara påflugen, så jag ringer dig inte direkt.
Och då tror du att jag inte är seriös för att jag inte ringde.
Så då ringer du inte mig, och båda går vidare med sina liv.
Sover du?
FÖRLÅT ATT JAG SOMNADE! VAD SÄGS OM FRUKOST?
Hur som helst. Det är mycket. Det är därför jag borde dra,
för jag måste lägga allt det i en presentation i slutet av dagen.
Wow. Det var mycket.
Det är…
Det är jättespännande.
För mig är det det.
Japp.
Det är en spännande tid att leva.
-Vadå? Nu? -Ja.
Jag skulle inte kalla det spännande.
På grund av covid?
Ja. Och mycket annat.
Visst. Men jag menar på makronivå.
Jag tror inte det blir mer makro än en global pandemi.
Jo då.
-Det här har bara pågått i några månader. -Ja, men det lär pågå en lång tid till.
Visst. Även om det pågår några år till pratar jag om eran vi lever i.
Inte vet jag. Det känns som att det här är eran vi lever i.
Tror du att det bara blir värre?
Det är det som händer många.
Nej, inte de flesta.
Inte i det långa loppet, om du ser på statistiken.
Ja, men kom igen. Vad sägs om att se på folks liv istället?
Jag har pratat om det här med många vänner.
-Om vadå? -Och…
Tja, av alla vi känner
är de som oroar sig mest vita män.
-Och jag… -Okej.
Jag tror att det är för att ni alltid haft privilegiet
att förvänta er att allt löser sig.
Och nu när ni möter motgångar
känns det som jordens undergång.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Alltså, visst. Jag är en vit man, och…
Det är ett privilegium.
Men jag tror inte att det du pratar om stämmer in på mig.
Jag vet.
Om du tror att jag tror att allt alltid kommer ordna sig…
…betyder det bara att du inte känner mig. Jag tror aldrig att nåt kommer ordna sig.
Det kanske är därför du inte gör klart saker.
Jag borde nog sluta.
Allright.
-Hej då. -Hej då.
Fan.
Hej, det är Emily Song. Lämna ett meddelande, så ringer jag upp.
Hej, Emily. Det är Josh.
Jag lämnar visst ett röstmeddelande.
Jag vet inte om du lyssnar på dem. Jag gör inte det.
Men jag ville be om ursäkt, och inte över sms. Så…
Jag är verkligen ledsen.
Jag vet att jag kan vara negativ, och jag vill inte vara sån.
Men jag tänkte också på hur du sa att du inte vet nåt om musik.
Förlåt, det här blir långt. Jag lyssnade precis på nåt.
Det var "Waterloo sunset" av The Kinks.
Men det spelar ingen roll vilken låt det var,
och det är poängen, att jag var…
Jag försökte minnas vilken platta låten var från,
sen vilket år den kom ut, sen olika plattor från det året.
Och jag insåg att jag inte lyssnade på låten.
Jag var bara så upptagen med att tänka på alla andra obetydliga grejer.
Och om jag inte visste nåt av det
så kanske jag bara kunde lyssna på musiken.
Det fick mig att fundera…
Jag skulle verkligen vilja lyssna på musik med dig nån gång.
För jag vill se hur du gör.
Jag… Jag gillar dig verkligen.
Okej. Hej då.
-Hej. Stig på. -Hej. Tack.
Välkommen. Det här är stället.
-Vackert. -Tack.
Allright.
Jag ska bara ta resten av betalningen.
-Kreditkort? -Jag betalade väl över telefon?
Du betalar hälften över telefon och hälften personligen.
Okej.
Den är seg idag.
Det är lugnt.
Nej. Det gick inte.
Men jag…
Jag betalade precis för andra halvan med samma kort. Så…
-Jag testar igen. -Ja, för…
Kanske den är lite långsam.
-Tyvärr. Kanske det är övertrasserat? -Nej.
-Det är övertrasserat. -Har du ett annat?
Jo, men jag använder det aldrig.
För det där är övertrasserat, så jag skaffade det här med lägre ränta,
och jag betalar av det gamla med det.
Då har du säkert nog för resten av sessionen.
Det stämmer. Jag sa bara att jag inte skulle använda det kortet.
Det är rätt beslut.
-Det svider. -Jag bryr mig inte.
Förlåt.
-Kan vi börja om? -Japp, börjar om.
Hör nu detta.
Nu, här, detta
Ingen annanstans
Nu, här, detta
Ingen annanstans
-Tiderna -Tiden
Tiden
Okej, okej, o…
Nu, här, detta
Hör nu detta.
Nu, här, detta
Är det möjligt att de inte inser att vi aldrig ger upp?
Ingen annanstans
Vi ger inte upp…
Nu, här
Nu, här, detta
Vår uppgift är inte bortom vår styrka.
Ingen annanstans
Här är vi tillsammans.
Nu, här
Nu, här, detta
Ingen annanstans
Nu, här, detta
-Nu ser ni. -Ingen annanstans
Hör nu detta.
Hör nu detta. Nu…
Vill du höra den?
Ja, vänta lite.
-Från början? -Ja. Tack.
Undertexter: Borgir Ahlström