Gerai, „Platesnis vaizdas“.
Tai mano mėgstamiausias dalykas toje vietoje.
Jei nuvyksite į observatoriją, ten yra atspausdinta didžiulė nuotrauka
ant milžiniškos sienos, didesnės už mūsų klasę.
- Mende. - Taigi, čia - visa visata?
Puikus klausimas. Matai, tai… Ne. Tai ir keisčiausia.
Tai tik maža visatos dalelė.
Todėl, jei pakelsi pirštą…
Pakelkit pirštus. Taip. Gerai.
Jei nakčia išeisite ir štai taip pakelsite pirštą į dangų,
tikriausiai uždengsite vieną arba dvi žvaigždes, ar ne?
Bet jei turėtumėt teleskopą, pamatytumėte visa tai.
Visos šios žvaigždės, galaktikos ir viskas, kas yra nuotraukoje,
telpa į vieno piršto plotį visatoje.
Mūsų laikas baigėsi.
Atsiprašau. Dar vienas dalykas.
Turiu užduoti klausimą, nes ruošiu metinę apžvalgą.
Gal galite pakelti ranką, jei norėtumėt daugiau astronomijos pamokų?
Viena, dvi, trys, keturios. Šaunu.
Ir pakelkite ranką, jei nenorėtumėt.
Ramonai. Tikrai? Kodėl ne?
Nežinau.
Turbūt pasijuntu menkas.
Suprantu.
Turbūt dabar - tinkama akimirka paklausti, kaip visi jaučiatės.
Žinote, užstrigę namie ir panašiai.
Ar kas nors nori papasakoti, kaip jaučiasi?
Gerai, jėga.
Tai iš kur atsirado ta mergina?
Iš „Tinder“ ar… Kokia ta kita programėlė? „Bumble“?
O šūdas. O gal „Jdate“?
- Tikrai iš „Jdate“? - Ne.
Jos mama dirba su mano mama.
- O Dieve. - Žinau. Tai tikrai siaubinga.
Aš nenorėjau, bet mama labai norėjo, kad susitiktume.
Todėl pasakiau: „Gerai“.
Bet tada prasidėjo karantinas, todėl maniau, kad išsisukau,
o paskui ji vėl prisiminė, todėl dabar turėsiu susitikti per „Zoom“.
- Ar tau nuobodu? - Ne.
Nes aš mielai apie tai nekalbėčiau.
O Dieve. Atsiprašau, atleisk. Aš tik truputį pavargęs.
- Atrodai pavargęs. - Eik šikt. Neatrodau pavargęs.
- Ne. Aš tik sakau, ar tau viskas gerai? - Ne, aš tik sapnuoju košmarus.
Aha.
Kas sapnuose nutinka?
Tiesiog daugybė žmonių be kaukių.
- Rimtai. - Rimtai. Taip.
- Kaip keista. - Kodėl keista? Visai…
Nes mano sapnai nėra tokie aiškūs.
Tokius irgi sapnuoju. Bet šitie…
- Žiauriai baisūs, seni. - Taip.
Aš bėgu ir bėgu, bandau nuo jų pabėgti.
Tipo: „Atsikniskit nuo manęs. Kodėl nedėvit sumautos kaukės?“ Supranti?
Bet, kur benueičiau, visur yra kas nors be kaukės, supranti?
Taip.
Ir tada nebenoriu užmigti,
nes vis tiek juos sapnuočiau.
Taip.
Vienas bičas darbe užsikrėtė.
Užsikrėtė darbe?
Ne. Regis, šeimos vakarėlyje.
- Jis neprisipažįsta, bet aš nujaučiu. - Jėzau Marija.
Jam viskas gerai?
Nežinau, žmogau.
Negavau iš jo žinių.
Tu gerai jautiesi?
Taip, man viskas gerai.
Man viskas gerai.
Tu groji?
Klausi, nes… Tu… Ar…
- Pamatei gitarą. - Taip.
Atsiprašau.
Labai gėda. Aš ketinau ją patraukti.
Aš įsijungiau „Zoom“
ir pamačiau ją ten, ir tada aš…
Nenoriu, kad palaikytum mane tokiu, tipo: „Žiūrėk į mane, aš muzikantas,
nes turiu gitarą, kurią matai fone per „Zoom“.
Tipo… Aš… Taip.
Tik pamaniau, kad jei patraukčiau dabar, būtų keista.
Tik dar labiau atkreipčiau dėmesį. Taigi…
Taip. Nemaniau, kad pastebėsi. Atleisk.
Viskas gerai. Neprivalome kalbėtis apie tavo gitarą.
- Viskas gerai. - Ne, viskas gerai. Aš ne… Ji… Taip.
Aš - muzikantas. Lyg ir.
Kaip suprasti „lyg ir“?
Geras klausimas. Ką turiu galvoje?
Turbūt, kad negroju profesionaliai?
Na, taip. Taip, žinau.
Tai gerai. Nesijaudink.
Pala. Iš kur tu žinai?
- Tu - mokytojas, ar ne? - Taip.
Taip. Na, nebūčiau sutikusi eiti į pasimatymą su tikru muzikantu.
Tikru muzikantu?
Atleisk. Norėjau pasakyti profesionaliu,
ar, žinai, su žmogumi iš to verslo. Industrijos.
Aišku. Ką gi, tada aš tau tinku.
Nenorėjau pasakyti, kad nesi tikras muzikantas.
- Nesijaudink. Viskas gerai. Nesuk galvos. - Atsiprašau.
- Groji grupėje ar… - Neprivalai manęs apie tai klausinėti.
- Neprivalome apie tai kalbėtis. - Ne, aš tikrai noriu žinoti.
Papasakok.
Gerai. Ne, negroju grupėje.
Bet, turbūt, ir vienas gali daug nuveikti.
Su perdengtais įrašais ir taip toliau.
Gerai. Ką reiškia „perdengti“?
Kai įrašinėdamas
sugroji daug skirtingų partijų ir paskui sujungi jas į vieną.
Supratau. Tai tu įrašinėji albumą?
Ne.
Turiu galvoje, kas tas albumas šiais laikais, ar ne?
Nežinau.
Taip. Aš įrašinėju…
Nežinau, ką įrašinėju. Įrašinėju kažką. Skambės puikiai.
Šiaip jau, beveik baigiau. Reikia tik būgnų partijos ir… Taip.
- Skamba šauniai. - Ačiū.
Tai kada įrašinėsi būgnų partiją?
Su būgnais sunku. Būgnai… Tai lyg…
Tikra būgnų partija - vienintelis dalykas, kurio negali įrašyti kambary, supranti?
Galima naudoti netikrus būgnus, visi taip ir daro,
bet tai - ne tas pats.
Taigi…
- Aha. - Taip.
Gerai. Tai kaip užbaigsi savo dainą?
O ką?
Aš…
Man tiesiog patinka viską užbaigti.
Klausyk, aš nieko neišmanau apie muziką. Taigi…
Visi ką nors žino apie muziką, ar ne?
Aš - ne.
Ką, niekad neklausai muzikos?
Ne, klausau. Muzika man patinka.
Aš tik nieko apie ją neišmanau.
Kokios paskutinės dainos klauseisi?
Aš šito nežinočiau.
Gerai. Kokia daina tau patinka dabar?
Tikrai neįsivaizduoju.
Gerai. Kokį kompaktinį diską atsimeni, kad turėjai vaikystėje?
Aš kompaktinių diskų neturėjau.
Aha.
Jie buvo labai brangūs. Tą atsimenu.
Labai brangūs. Tiesa.
Tam išleisdavau visus pinigus. Viską, ką turėjau, išleidau jiems.
Nes tais laikais, supranti,
tai buvo vienintelis būdas klausytis muzikos.
Jei žinojai, ko nori paklausyti.
Antraip įsijungdavai radiją.
- Aš klausau tik radijo. - Uf.
Uf? Kas negerai su radiju?
Žinai, ką? Nieko.
Gerai.
Kas?
Ne. Aš…
Manau, kad kai ką užčiuopei.
Na, tai kur užaugai?
Užaugau čia.
- Tikrai? Kur? - Los Andžele.
Ne, suprantu. O kur?
Slėnyje.
Aš irgi.
- Rimtai? Kur? - Ven Naise.
Keista. Mano tėvai vis dar gyvena Rančite.
Oho.
Mes turbūt kartu žaidėme parke ar panašiai.
Mes niekad neidavom į parkus. Mama jų nekęsdavo.
Kaip galima nekęsti parko?
Na, labiau žaidimų aikštelių. Supranti?
Ji nepakenčia smėlio, be visų kitų dalykų.
- Atrodo žavi moteris. - Ei. Mandagiau.
Gerai. Atleisk.
Nori ją pamatyti?
Taip.
Ji mus supažindino. Turėčiau jai padėkoti.
Štai ji.
- Čia tavo mama su tėčiu? - Taip.
- Išties labai miela. - Ačiū.
Man patinka, kai žmonės nuotraukose nesišypso.
Rimtai? Kodėl?
Turbūt jie atrodo natūraliai.
Aš niekad nenoriu šypsotis, kai į mane nukreipia fotoaparatą.
Taip. Na, jie iš tiesų beveik niekad nesišypso.
- Supranti? Ne tik nuotraukose. - Negali būti.
Taip, iš dalies gali.
Kaip suprasti „iš dalies“?
Žinai, jie labai sunkiai gyveno. Visai kitaip nei mes.
Ir šalis, iš kurios jie tada atvyko, ten buvo labai blogai.
Jie čia atvažiavo be nieko, bet kažkaip išsivertė.
Taip. Kaip ir mano proseneliai.
Bent jau iš mamos pusės.
Aš turiu tik vieną prosenelio nuotrauką,
ir jis ten visai nesišypso.
- Iš kur jis? - Iš Rusijos.
Iš Rusijos.
- Taip. O iš kur tavo tėvai? - Iš Korėjos.
Daug mano mokinių yra iš pirmosios kartos.
Turbūt jų tėvai atvažiavo čia. Kaip taviškiai.
Tai… Dabar populiaru.
Kaip suprasti?
Ne, aš turiu galvoje, kiekvienas iš jų skirtingas, bet…
Yra viena mergaitė, ir ji…
Na, ji vietinė, bet jos tėvai iš Irano.
Temos, kuriomis ji kalba ir rašo,
labai skiriasi nuo to, apie ką galvojau aš būdamas dešimties.
Supranti? Ji…
Ji kiekvieną vasarą ten grįždavo.
Bet prieš keletą metų nustojo važiuoti,
nes, tikriausiai, jie, žinai, bijo mūsų valdžios.
Ir tai siaubinga.
Man jos labai gaila,
bet manau, kad tam tikra prasme, ji dėl to taps stipresnė.
Ji tokia budri, įžvalgi ir aistringa.
Užaugusi visiems nušluostys nosį. Pamatysi.
Aš statyčiau už tą merginą. Statyčiau už ją.
- Kuo ji vardu? - Nikė.
Nikė.
Tu išalkęs?
Taip.
- Žinoma. - Aš irgi.
Jis sako: „Turbūt pasijuntu menkas“.
- O Dieve. - Žinau. Aš jį tiesiog myliu.
Jis toks nuoširdus, rūpestingas vaikas.
Ar visata verčia tave pasijusti menką?
Taip. O tavęs - ne?
Kai žiūriu į tą nuotrauką, pirmiausia pajuntu ne tai.
Žinai „Platesnį vaizdą“?
Taip, biče. Aš čia užaugau.
- Lankiausi Grifito observatorijoje. - Taip. Taip, teisingai.
- Dievinu „Platesnį vaizdą“. - Aš irgi.
Bet ką tik sakei, kad jis verčia tave pasijusti menką.
Priverčia.
Aišku.
Taip, bet aš labiau galvoju: „Negaliu patikėti, kad esu žmogus.“
Supranti? Turiu kūną, smegenis, rankas ir akis.
Galiu viską matyti ir daryti.
Aš esu beprotiškas, sudėtingas mechanizmas,
nes, ką, visame tuščiame kosmose, tarp dulkių ir dujų taškelių,
yra vienas akmenėlis, kuriame sąlygos tokios, kokių reikia?
Čia yra šilto vandens,
kad dalelytės vandenyne galėtų susidurti
vėl ir vėl, ir taip milijardus metų,
kol pradės sulipti ir daugintis.
Ir iš to išsivysčiau aš?
O dabar galiu sėdėti čia ir valgyti gardų daržovių troškinį su kariu,
ir kalbėtis su tavimi per „Zoom“.
Turiu galvoje, ką?
Tai menkumo priešingybė.
Supranti? Visa kita taip menka. Kodėl aš tapau tokia svarbi?
Oho.
Taip. Aš niekad nesijaučiu svarbus.
- Bet supranti, ką noriu pasakyti. - Taip. Tai stebuklas.
Ne. Tai ne stebuklas.
Todėl tai taip šaunu. Tai išties nutiko.
Supranti? Stebuklai - netikri.
Nebūtinai.
- Toks stebuklo apibrėžimas. - Ne, ne toks.
Gerai. Apibrėžk „stebuklą“.
Gerai.
Stebuklas - tai, ko negali paaiškinti.
Taip. Bet tai paaiškinti mes galime. Supranti?
Tai ne kažkokia išgalvota istorija. Tai mokslas.
- Mokslą sudaro istorijos. - Atsargiai.
Ką?
- Neneik mokslo. - Neneigiu.
Atrodo, kad neigi.
Ką tik pasakei, kad mokslą sudaro istorijos.
Bet istorijos yra mokslo priešingybė.
Istorijos mums pridaro daugybę bėdų.
Gerai, palauk. Mokslas, bent jau kaip aš jį suprantu,
tai žmonių bandymas išsiaiškinti, kas iš tiesų vyksta, ar ne?
Bet vienas iš šauniausių dalykų, kad mokslininkai tokie kuklūs,
jog pripažįsta, kad niekada dėl nieko negali būti, tipo, 100 % visiškai tikri.
Taigi, žinai, jie stengiasi.
Žvalgosi. Renka įrodymus.
Ir bando visa tai suprasti pasakodami istoriją.
Ta istorija vadinama hipoteze.
Tada jie surenka daugiau įrodymų ir išbando savo hipotezes.
Kartasi jie klysta ir turi pakeisti istoriją.
Kartais būna teisūs ir palieka savo istoriją nepakeistą,
kol suranda naujų įrodymų, paneigiančių jų senąją istoriją,
o tada jie turi sukurti naują istoriją.
Ar taip pasakoji ir savo mokiniams?
Taip.
Taip. Taip aš gražbyliauju.
Man patinka.
Tikrai?
Na, ačiū.
Bet vis tiek neturėtum jiems pasakoti, kad mokslą sudaro istorijos.
Jie pagalvos, kad viskas išgalvota.
Gerai. O ką turėčiau jiems sakyti?
Galėčiau pasakyti, kad jį sudaro tikros istorijos.
Gerai.
Istorijos, kurios tampa vis tikresnės.
Puiku.
Jėga.
Nuo šiol taip jiems ir sakysiu.
- Puiku. Man taip tinka. - Gerai. Jei tau tinka.
Tinka.
Gerai.
Rimtai?
Taip.
Į tave nepanašu.
Na, jau nebe. Bet taip tikrai buvo.
Sunki depresija?
Ką reiškia „sunki“?
Reiškia, kad buvo sunki forma.
Įdomu, ar mano nerimas buvo sunkios formos.
Tave kamuoja nerimas?
Taip. Aš taip manau.
Na, jei būtų sunki forma, žinotum.
Atrodo gan sunki.
Iš tiesų nėra sunki.
Ne. Vieną dieną nenuėjau į darbą.
Aš nėjau į darbą septynias savaites.
Kas?
Ne. Tai… Aš tik…
Maniau, kad mano nerimas - sunkus.
Užgesinsime šviesas?
Žinoma.
Dabar negaliu tavęs matyti.
Viskas gerai.
Pameni, kai žmonės kalbėdavosi telefonu
ir nematydavo vienas kito?
O, taip. Labai seniai, vasarį.
Vis dar girdžiu kaip kvėpuoji.
Lyg būčiau keturiolikos.
Kaip suprasti?
Žinai, kaip tada bendraudavau su vaikinais.
Mes tik kalbėdavomės telefonu ištisas valandas.
Na, taip. Nes niekas negalėjo vairuoti.
Todėl buvo neįmanoma pabendrauti asmeniškai.
Taip. Turėjau vieną vaikiną.
Turbūt galima jį taip pavadinti.
Tuo metu aš jį taip vadinau, „mano vaikinas“,
bet mes niekad nebuvome susitikę.
Viskas nutiko telefonu.
Kas nutiko telefonu?
- O, nutiko viskas. - Kas?
Žinai. Tiesiog, aš pasakydavau, ką jam daryčiau.
Aha. Ką tu sakydavai?
Tau nesakysiu.
- Kodėl? - Todėl.
Gerai.
Ar kada nors darei tą, ką sakei jam, kad padarysi?
- Ne. - Ne?
Taip, ne. Susitikus akis į akį tiesiog nebe tas pats.
Supranti? Pokalbis telefonu kažkuo ypatingas.
Gal ir gerai, kad pirmasis mūsų pasimatymas įvyko per kompiuterį.
Gal.
Kaip manai, kas būtų nutikę, jei būtume nuėję į tikrą pasimatymą?
Nežinau. Nekenčiu pasimatymų.
- Aš irgi. - Ne. Aš jų nekenčiu.
Ne. Aš irgi.
Vos tik atėjęs visada trokštu, kad greičiau baigtųsi.
Na, taip.
Nes, paprastai, per pirmas 60 sekundžių suprantu,
kad nieko iš to nebus.
Taip, būtent.
Pasiilgau vaikščioti į restoranus.
Aš ne.
Pirmi pasimatymai neturėtų vykti viešumoje.
- Tai per daug suvaidinta. - Apie ką tu kalbi?
Pirmi pasimatymai turėtų vykti viešumoje, jei kartais vaikinas būtų prievartautojas.
Gerai.
Bet mane taip trikdo ne kiti žmonės.
Tiesiog pati situacija.
Jaučiuosi kaip per darbo pokalbį.
Sėdite už stalo vienas priešais kitą,
abu vertinate vienas kitą,
jautiesi lyg sudarinėtum verslo sandorį.
O tada, galiausiai, galbūt turėtumėt pasibučiuoti.
Turiu galvoje, kas nori bučiuoti žmogų, su kuriuo ką tik susipažino?
Mes ką tik susipažinome. Aš noriu tave pabučiuoti.
Ir aš noriu tave pabučiuoti.
Tikrai?
Taip. Aš taip manau.
Bet, jei būtume tikrame pasimatyme, nenorėtum?
Tikriausiai ne?
Labos nakties.
Labanakt.
Tada pamanyčiau, kad tau nepatikau.
Ir nenorėčiau per daug spausti, todėl iškart neskambinčiau.
O tada tu pagalvotum, kad nerimtai į tai pažiūrėjau,
nes nepaskambinau.
Tada tu nepaskambintum man, ir tada abu tiesiog gyventume toliau.
Miegi?
EMILĖ
ATSIPRAŠAU, UŽMIGAU! KĄ VEIKSI PER PUSRYČIUS?
Žodžiu. Daug darbo.
Turbūt todėl turėčiau eiti,
nes iki dienos pabaigos turiu sudėti visa tai į prezentaciją.
Tikrai daug.
Tai…
Tai labai smagu.
Taip. Bent jau man.
Taip.
Dabar - įdomus laikas gyventi.
- Ką? Dabar? - Taip.
Noriu pasakyti, aš jo įdomiu nepavadinčiau.
Kodėl, dėl COVID?
Taip. Ir daugybės kitų dalykų.
Aišku. Bet aš kalbu apie „makro“ lygį.
Nemanau, kad būna labiau „makro“ už pasaulinę pandemiją.
Aišku, kad būna.
Tai tęsiasi tik keletą mėnesių.
Taip, bet turbūt tęsis dar ilgai.
Taip. Net jei tai tęsis dar keletą metų,
kalbu apie erą, kurioje gyvename.
Nežinau. Man atrodo, kad tai ir yra era, kurioje gyvename.
Manai, kad nuo šiol bus tik blogiau?
Taip nutiko daugybei žmonių.
Ne, ne daugumai žmonių.
Žvelgiant iš perspektyvos, jei išties pasidomi skaičiais.
Taip, bet baik.
Gal reiktų žiūrėti į žmonių gyvenimus, ne tik į skaičius?
Žinai, kalbėjau apie tai su daugybe draugų.
- Apie ką? - Ir…
na, iš visų mūsų pažįstamų,
supranti, daugiausia dėl šito kraustosi iš proto baltaodžiai vyrai.
- Ir aš… - Gerai.
Manau, taip yra todėl, kad, supranti, jūs visada turėjote privilegiją
tikėtis, kad viskas išsispręs.
O dabar, supranti, kai susidūrėt su nesklandumais,
tai gali panėšėti į pasaulio pabaigą.
Nežinau, ką pasakyti.
Turiu galvoje, taip. Esu baltaodis ir vyras, ir aš…
Žinau, kad tai privilegija.
Bet nemanau, kad man tinka tai, ką sakai.
Žinau.
Klausyk, jei manai, kad man atrodo, jog viskas visada išsispręs,
tai tik reiškia, kad manęs nepažįsti.
Aš niekad negalvoju, kad viskas išsispręs.
Gal dėl to nieko neužbaigi.
Man turbūt jau reiktų eiti.
Gerai.
- Viso. - Viso.
Velnias.
Sveiki. Paskambinote Emilei Song.
Palikite žinutę ir aš jums perskambinsiu. Ačiū.
Labas, Emile. Čia Džošas.
Turbūt palieku tau balso žinutę.
Nežinau, ar kada nors išklausai balso žinutes. Aš - ne.
Bet norėjau atsiprašyti, tik nenorėjau paprasčiausiai parašyti žinutės. Taigi…
Aš tikrai atsiprašau.
Žinau, kad kartais būnu negatyvus, bet nenoriu toks būti.
Ir dar, aš prisiminiau
tavo žodžius, kad nieko neišmanai apie muziką.
Atleisk, šita balso žinutė bus ilga. Aš kai ko klausiausi.
Tai „The Kinks“ daina „Waterloo Sunset“.
Bet iš tiesų nesvarbu, kokia tai daina,
čia lyg ir slypi esmė, kad aš…
klausiausi dainos ir bandžiau prisiminti, iš kokio ji albumo,
paskui - kuriais metais albumas išleistas, kokie dar albumai išleisti tais metais.
Ir supratau, kad nesiklausau dainos.
Tiesiog aš taip užsigalvojau
apie visas tas kitas nereikšmingas nesąmones.
Ir, jei visų tų dalykų nežinočiau,
gal tada iš tikrųjų galėčiau klausytis muzikos.
Tada pagalvojau…
Labai norėčiau kada nors paklausyti muzikos kartu su tavimi.
Nes noriu pažiūrėti, kaip tu jos klausais.
Tu man tikrai patinki.
Gerai. Iki.
- Labas. Užeik, žmogau. - Labas. Ačiū.
Sveikas atvykęs. Čia ta vieta.
- Labai gražu. - Ačiū.
Gerai.
Tuoj pažiūrėsiu, kiek liko sumokėti.
- Kredito kortele? - Bet aš mokėjau telefonu, ar ne?
Na, pusę sumos - telefonu, o pusę - atėjęs.
Supratau, aišku.
Gerai.
Šitas daiktas šiandien lėtai veikia.
Nieko tokio.
Ne, nepriėmė.
Bet, noriu pasakyti,
ką tik sumokėjau už kitą sesijos pusę ta pačia kortele. Taigi…
- Pamėginsiu dar kartą. - Taip, nes…
Gal tas dalykas… Lėtokas.
- Nepavyksta. Gal pinigai baigėsi? - Pinigai man nesibaigė.
- Baigėsi pinigai. - Turite kitą kortelę?
Turiu, bet esmė ta, kad niekad jos nenaudoju.
Nes aš išleidau pinigus iš tos,
todėl pasiėmiau naują kortelę, nes jos palūkanos mažesnės,
ir po truputį moku už senąją.
Tada tikriausiai turi ten užtektinai, kad sumokėtum už likusią dalį.
Tiesa. Tik pasakiau sau, kad tos kortelės nenaudosiu.
Teisingai nusprendei, žmogau.
- Skausminga. - Man nerūpi.
Atsiprašau.
- Gal galima iš naujo, prašyčiau? - Taip, iš naujo.
Dabar paklausykite.
Dabar, čia, tai
Niekur kitur
Dabar, čia, tai
Niekur kitur
- Laikai - Laikas
Laikas
Gerai…
Dabar, čia, tai
Dabar paklausykite.
Dabar, čia, tai
Ar gali būti, kad jie nesupranta, jog mes niekad nesiliausime?
Niekur kitur
Mes nesiliausime…
Dabar, čia
Dabar, čia, tai
Mums duota užduotis neviršija mūsų jėgų.
Niekur kitur
Mes esame kartu.
Dabar, čia
Dabar, čia, tai
Niekur kitur
Dabar, čia, tai
- Dabar matote. - Niekur kitur
Dabar paklausykite.
Dabar paklausykite. Dabar…
Nori šitą paklausyti?
Taip, tik duok sekundėlę.
- Nuo pradžių? - Taip. Ačiū.
Išvertė Sandra Siaurodinė