בסדר, התמונה הגדולה.
זה הדבר האהוב עליי בכל המקום.
אם הולכים למצפה הכוכבים, יש שם תמונה ענקית מודפסת
על קיר עצום שגדול יותר מהאודיטוריום שלנו.
מנדי. -אז זה כל היקום?
זו שאלה מעולה. תבינו, זה… לא. זה מה שמטורף פה.
זו רק פיסה קטנה מאוד מהיקום.
אז אם תרימו את האצבע…
תרימו אותן. כן. טוב.
אם תצאו בלילה ותצביעו לשמיים כך,
תסתירו לעצמכם רק כוכב אחד או שניים, נכון?
אבל אילו היה לכם טלסקופ, הייתם רואים את כל זה.
את כל הכוכבים והגלקסיות האלה וכל מה שנמצא בתמונה הזו,
וזה רק אצבע קטנה של היקום.
ו… זמננו תם.
מצטער. עוד דבר אחד לפני שנסיים.
אני צריך לשאול שאלה לסקר סוף השנה שאני עורך.
אז תרימו את היד אם אתם רוצים ללמוד עוד אסטרונומיה.
אחת, שתיים, שלוש, ארבע. נחמד.
ותרימו את היד אם לא.
רמון. באמת? למה לא?
אני לא יודע.
זה פשוט גורם לי להרגיש קטן.
אני מבין.
אני מניח שזה רגע טוב לשאול איך כולם מרגישים.
אתם הרי תקועים בבית והכול.
מישהו רוצה לספר לנו מה הוא מרגיש?
בסדר, אחלה.
אז מאיפה צצה הבחורה הזו?
טינדר או… מה השני? באמבל?
שיט, זה מג'יידייט?
זה באמת מדייג'ייט? -לא.
אימא שלה עובדת עם אימא שלי.
אלוהים אדירים. -אני יודע, זה נורא.
לא רציתי לעשות את זה, אבל אימא שלי רצתה מאוד שאעשה את זה,
אז הסכמתי.
ואז הגיע הסגר וחשבתי שהתחמקתי מזה,
אבל אז היא העלתה את הנושא שוב, ועכשיו אני צריך לעשות את זה בזום.
זה משעמם? -לא.
כי אהיה מאושר לא לדבר על זה.
אלוהים. אני מצטער. אני פשוט עייף קצת.
אתה נראה עייף. -לך תזדיין. אני לא נראה עייף.
לא, אני אומר… אתה בסדר? -פשוט יש לי חלומות רעים.
מה קורה בחלומות?
פשוט הרבה אנשים בלי מסכות.
באמת? -לגמרי. כן.
זה מוזר מאוד. -מה מוזר בזה? זה די…
לא, כי החלומות שלי לא הגיוניים כל כך.
גם לי יש כאלה, אבל…
החלומות האלה ממש מפחידים, אחי. -כן.
אני בורח ובורח ומנסה להתרחק מהם,
כאילו, "עופו ממני, למה אתם בלי מסכה?" נכון?
אבל בכל מקום שאני הולך אליו, יש עוד מישהו בלי מסכה.
כן.
ו… אז אני לא רוצה להירדם שוב,
כי אראה אותם שוב.
כן.
בחור מהעבודה נדבק.
הוא נדבק בעבודה?
לא. במסיבה משפחתית, אני חושב.
הוא לא מודה, אבל אני די בטוח. -אלוהים אדירים.
הוא בסדר?
אני לא יודע, אחי.
לא שמעתי ממנו.
אתה בסדר?
כן. בסדר גמור.
אני סבבה.
אתה מנגן במשהו?
את שואלת כי…
ראית את הגיטרה. -כן.
מצטער.
זה מביך מאוד. התכוונתי להזיז אותה.
פתחתי את הזום
וראיתי אותה שם והרגשתי…
אני פשוט לא רוצה לצאת בחור כזה, "תראו אותי, אני מוזיקאי
כי יש לי גיטרה ברקע של הזום."
כאילו… כן
פשוט חשבתי שאם אזיז אותה עכשיו זה יהיה מוזר.
זה רק ימשוך יותר תשומת לב לזה, אז…
כן. לא חשבתי שתראי אותה. מצטער.
זה בסדר. אנחנו לא חייבים לדבר על הגיטרה שלך.
זה בסדר. -לא, זה בסדר. אני לא… כן.
אני מוזיקאי. בערך.
מה זאת אומרת "בערך"?
שאלה טובה. למה אני מתכוון?
לזה שאני לא עושה את זה באופן מקצועי אולי?
כן. אני יודעת.
זה טוב. אל תדאג.
רגע. איך את יודעת?
אתה מורה, נכון? -כן.
כן. לא הייתי יוצאת לדייט עם מוזיקאי אמיתי, אז…
מוזיקאי אמיתי?
אני מצטערת. התכוונתי למוזיקאי מקצועי…
או למישהו מהתעשייה.
כן. אז אני הבחור הנכון בשבילך.
לא התכוונתי להגיד שאתה לא מוזיקאי אמיתי.
אל תדאגי. זה בסדר. אל תדאגי. -אני מתנצלת.
אתה בלהקה או… -את לא צריכה לשאול אותי.
אנחנו לא חייבים לדבר על זה. -לא, אני רוצה מאוד לדעת.
תגיד לי.
בסדר. לא, אני לא בלהקה.
אבל יש דברים רבים שאתה יכול לעשות בעצמך,
עם הקלטות ערוצים וכל זה.
בסדר. מה זה הקלטות ערוצים?
זה כשאתה מקליט,
אתה מנגן כמה תפקידים שונים ואז מחבר אותם.
הבנתי. אז אתה… יוצר אלבום?
לא.
כלומר, מה זה אלבום בימינו בעצם, נכון?
אני לא יודעת.
כן. אני יוצר…
אני לא יודע מה אני יוצר. אני יוצר משהו. זה יהיה אדיר.
זה כמעט גמור, בעצם. חסרים רק תופים ו… כן.
נשמע מגניב. -תודה.
אז מתי תטפל בתופים?
אה, תופים זה קשה. תופים, זה כאילו…
הקלטה של מערכת תופים אמיתית היא הדבר היחיד שעדיין אי אפשר לעשות בחדר.
אפשר להשתמש בתופים מזויפים, וזה מה שכולם עושים,
אבל זה לא אותו הדבר.
אז…
כן.
בסדר, אז איך תסיים את השיר שלך?
למה?
אני…
אני פשוט אוהבת לסיים דברים.
תשמע, אני לא מבינה במוזיקה, אז…
כולם מבינים קצת במוזיקה, לא?
לא אני.
את לא מאזינה למוזיקה אף פעם?
לא, אני אוהבת מוזיקה.
אני פשוט לא מבינה במוזיקה.
מה השיר האחרון שהאזנת לו?
אין לי מושג.
בסדר. תני שיר שאת אוהבת כרגע.
ממש אין לי מושג.
בסדר, איזה דיסק את זוכרת שהיה לך כשהיית ילדה?
לא היו לי דיסקים.
הם היו יקרים מאוד. את זה אני זוכרת.
יקרים מאוד. כן.
לשם הלך כל הכסף שלי. כל מה שהיה לי, הוצאתי על דיסקים.
כי אז,
זו הייתה הדרך היחידה להאזין למוזיקה.
אם רצית לשמוע משהו מסוים.
אחרת, סתם רדיו.
אני מאזינה רק לרדיו. -אוי.
"אוי"? מה רע ברדיו?
את יודעת מה? שום דבר.
בסדר.
מה?
לא, אני פשוט…
אני חושב שעלית על משהו.
אז איפה גדלת?
גדלתי כאן.
כאן? איפה? -ל"א.
לא, אני יודע. איפה?
בוואלי.
גם אני.
באמת? איפה? -ואן נייס.
מוזר. ההורים שלי עדיין גרים ברנצ'יטו.
וואו.
בטח שיחקנו בפארק יחד או משהו.
לא הלכנו לפארקים אף פעם. אימא שלי שונאת פארקים.
איך אפשר לשנוא פארק?
הבעיה היא מגרשי המשחקים.
היא מתעבת… את החול, בין השאר.
היא נשמעת מקסימה. -היי, תהיה נחמד.
בסדר. מצטער.
רוצה לראות אותה?
כן.
היא ערכה את ההיכרות בינינו. אני צריך להודות לה.
הנה היא.
אלה אימא ואבא שלך? -כן.
זה מתוק. -תודה.
אני אוהב כשאנשים לא מחייכים בתמונות.
באמת? למה?
אני פשוט מרגיש שהם כנים, כנראה,
לי לא מתחשק לחייך אף פעם כשמישהו מכוון אליי מצלמה.
כן. בעצם הם לא ממש מחייכים אף פעם.
גם לא בתמונות.
לא יכול להיות שזה נכון. -זה די נכון.
מה זאת אומרת "די"?
תשמע, היו להם חיים קשים מאוד. שונים מאוד משלנו,
והמקום שהם באו ממנו, באותה התקופה, הוא היה גרוע מאוד.
הם הגיעו לכאן חסרי כול והסתדרו.
כן, כמו הרב-סבים שלי.
מצד אימא שלי, בכל אופן.
יש לי רק תמונה אחד של סבא רבא שלי
והוא לא מחייך בה בכלל.
מאיפה הוא? -מרוסיה.
מרוסיה.
כן, מאיפה ההורים שלך? -מקוריאה.
יש לי כמה תלמידים בני דור ראשון.
כלומר, ההורים שלהם, באו לכאן כמו ההורים שלך.
זה… זה עניין.
מה זאת אומרת?
לא, אני מתכוון… כל אחד מהם שונה, אבל…
יש ילדה אחת והיא…
כלומר, היא מכאן, אבל ההורים שלה מאיראן.
וחלק מהדברים שהיא מדברת עליהם וכותבת עליהם
שונים מאוד מהדברים שאני חשבתי עליהם כשהייתי בן עשר.
את מבינה? כאילו, היא…
היא נהגה לחזור לשם בכל קיץ,
אבל לפני כמה שנים היא נאלצה להפסיק לנסוע,
אני מניח שזה מכיוון שהם מפחדים מהממשל שלנו.
וזה נורא
ואני מרחם עליה מאוד,
אבל אני חושב שבמובן מסוים, זה מחזק אותה.
כלומר, היא מודעת מאוד וחדה ומלאת תשוקה.
היא תיתן בראש כשתהיה גדולה. אני אומר לך.
כלומר, אני מוכן להמר על הילדה הזו. אני בטוח.
מה שמה? -ניקי.
ניקי.
אתה רעב?
כן.
בטח. -גם אני.
הוא אמר, "זה פשוט גורם לי להרגיש קטן."
אלוהים. -אני יודע. אני פשוט מת עליו.
הוא… פשוט בחור מלא לב והתחשבות.
היקום גורם לך להרגיש קטן?
כן. לך לא?
זה לא הדבר העיקרי שאני מרגישה כשאני מביטה בתמונה הזו.
את מכירה את התמונה הגדולה?
כן, אחי. גדלתי פה.
הייתי במצפה הכוכבים גריפית'.
אני מתה על התמונה הגדולה. -גם אני.
אבל הרגע אמרת שהיא גורמת לך להרגיש קטן.
זה נכון.
כן.
אבל לי זה גורם להרגיש שאני לא מאמינה שזכיתי להיות בת אנוש.
אתה מבין? עם גוף, עם מוח, עם ידיים ועם עיניים.
ואני יכולה לראות דברים ולעשות דברים.
אני זוכה להיות מכונה מורכבת ומטורפת
כי… בתוך כל החלל הריק וגרגירי האבק והגז
יש סלע קטן אחד שהתנאים בו נכונים בדיוק
ויש בו מים חמימים.
אז חלקיקים באוקיינוס יכולים להתנגש זה בזה
שוב ושוב ושוב במשך מיליארדי שנים
עד שהם מתחילים להידבק זה לזה ולהתרבות
וזה התפתח להיות אני?
ועכשיו אני זוכה לשבת כאן ו… לאכול קארי ירקות טעים…
ולדבר איתך בזום.
כלומר, מה?
זה ההפך מקטן.
אתה מבין? כל השאר קטן כל כך. איך זכיתי להיות גדולה כל כך?
וואו.
כן. אני אף פעם לא מרגיש גדול.
אבל אתה מבין מה אני אומרת. -כן, זה נס.
לא. זה לא נס.
זה מה שמגניב כל כך בזה, זה באמת קרה.
אתה מבין? נסים הם מזויפים.
לאו דווקא.
זו ההגדרה של נס. -לא נכון.
בסדר. תגדיר נס.
בסדר.
נס הוא משהו שאי אפשר להסביר.
כן, אבל את זה אנחנו יכולים להסביר.
זה לא איזה סיפור שמישהו המציא. זה מדע.
מדע מורכב מסיפורים. -תיזהר.
מה?
אל תהיה אנטי-מדע. -אני לא.
נשמע שכן.
הרגע אמרת שמדע מורכב מסיפורים.
אבל סיפורים… הם ההפך ממדע.
סיפורים הם מה שמסבך אותנו בצרות.
בסדר, רגע. מדע, לפחות כמו שאני מבין אותו,
הוא אנשים שמנסים להבין מה באמת קורה.
אבל מה שמגניב במדענים זה שהם צנועים מספיק כדי להודות
שהם אף פעם לא באמת בטוחים בכלום ב-100 אחוז, לגמרי.
אז הם עושים כמיטב יכולתם.
הם מביטים סביב, הם אוספים ראיות
ומנסים למצוא היגיון בכל זה בכך שהם מספרים סיפור
והסיפור הזה נקרא השערה.
ואז הם בוחנים את ההשערה שלהם בכך שהם אוספים עוד ראיות.
ולפעמים הם מגלים שטעו ועליהם לשנות את הסיפור שלהם,
לפעמים הם מגלים שצדקו והם זוכים לשמור את הסיפור שלהם
עד שהם מגלים ראיות חדשות שמוכיחות שהסיפור הקטן היה לא נכון
ואז הם צריכים להמציא סיפור חדש.
זה מה שאתה אומר לתלמידים שלך?
כן.
כן. אפשר להגיד שזה הקטע שלי.
זה מוצא חן בעיניי.
באמת?
תודה.
אבל עדיין עדיף שלא תגיד להם שמדע מורכב מסיפורים.
הם פשוט יחשבו שהכול מומצא.
בסדר. אז מה להגיד להם?
אני יכול להגיד שהוא מורכב מסיפורים אמיתיים.
בסדר.
סיפורים שהופכים אמיתיים יותר ויותר.
אחלה.
מגניב.
זה מה שאגיד להם מעכשיו.
אחלה. נשמע טוב. -בסדר, אם זה בסדר מבחינתך.
זה בסדר. זה בסדר.
בסדר.
באמת?
כן.
לא מתאים לך.
כבר לא, אבל זה היה.
דיכאון חמור?
מה זה אומר "חמור"?
זה אומר שזה היה חמור.
מעניין אם החרדות שלי חמורות.
אתה סובל מחרדות?
כן, אני חושב.
היית יודע אילו זה היה חמור.
התחושה די גרועה.
זה לא באמת חמור.
לא, כלומר, לא הלכתי לעבודה יום אחד.
אני לא הלכתי לעבודה שבעה שבועות.
מה?
לא, לא. זה פשוט…
חשבתי שמה שיש לי חמור.
נכבה את אור?
כן.
עכשיו אני לא רואה אותך.
זה בסדר.
זוכרת כשפעם אנשים נהגו לדבר בטלפון
בלי לראות זה את זה?
כן. מזמן, בפברואר.
אני עוד שומע אותך נושמת.
זה כמו להיות בת 14.
מה זאת אומרת?
אתה יודע, עם בחורים אז.
פשוט דיברנו בטלפון במשך שעות על גבי שעות.
כן, כי לא יכולתם לנהוג,
אז לא יכולתם להיפגש.
כן. היה לי חבר אחד,
אפשר להגיד שהוא היה חבר שלי,
כך קראתי לו אז, "החבר שלי",
אבל לא נפגשנו אף פעם.
הכול קרה בטלפון.
כל מה קרה?
הכול קרה. -מה?
אתה יודע, נהגתי להגיד לו מה אעשה לו.
מה נהגת להגיד?
לא אגיד לך.
למה לא? -ככה.
בסדר.
עשית בסוף את הדברים שאמרת שתעשי לו?
לא. -לא?
לא. זה לא היה אותו הדבר פנים אל פנים.
היה משהו בשיחת הטלפון.
אז אולי טוב שהדייט הראשון שלנו היה במחשב.
אולי.
מה לדעתך היה קורה אילו היינו יוצאים לדייט אמיתי?
אני לא יודעת. אני שונאת דייטים.
גם אני. -לא, אני ממש שונאת אותם.
לא. גם אני.
כלומר, ברגע שאני מגיע, אני מייד רוצה שזה ייגמר.
כן.
כי לרוב אני יודעת ב-60 השניות הראשונות
שלא יצא מזה כלום.
כן, בדיוק.
אני מתגעגעת למסעדות.
אני לא.
פגישות ראשונות פשוט לא אמורות להתקיים בציבור.
זה יותר מדי "הופעתי". -על מה אתה מדבר?
פגישות ראשונות חייבות להיות בציבור למקרה שמתברר שהבחור הוא אנס.
בסדר.
אבל זה לא האנשים האחרים שמטרידים אותי כל כך. זה…
פשוט המצב.
אני מרגישה כמו בריאיון עבודה.
יושבים זה מול זה
ומודדים זה את זה.
זו תחושה של עסקה.
ואז בסוף, אתם אמורים… אולי להתנשק.
כלומר, מי רוצה להתנשק עם אדם שפגש הרגע?
אנחנו הרגע נפגשנו. אני רוצה לנשק אותך.
גם אני רוצה לנשק אותך.
באמת?
כן. נראה לי.
אבל לא היית רוצה אילו היינו בפגישה אמיתית.
כנראה לא, מה?
לילה טוב.
ואז הייתי חושב שאני לא מוצא חן בעינייך
ולא הייתי רוצה ללחוץ, אז… לא הייתי מתקשר אלייך מייד.
ואז… את לא היית חושבת שאני רציני
כי לא התקשרתי
ואז את לא היית מתקשרת אליי, ואז שנינו היינו פשוט ממשיכים בחיינו.
את ישנה?
- אמילי -
- סליחה שנרדמתי! מה אתה עושה לארוחת בוקר? -
בכל אופן. זה הרבה עבודה.
זו הסיבה שכדאי שאלך
כי אצטרך להכין מצגת עד הסוף היום.
וואו. זה באמת הרבה עבודה.
זה…
זה מרגש מאוד.
כן. אותי לפחות.
כן.
זו תקופה מרגשת להיות בחיים.
התקופה הנוכחית? -כן.
כלומר, לא הייתי אומרת שהיא מרגשת.
למה, בגלל הקורונה?
כן, ועוד דברים רבים.
כן, אבל אני מתכוונת לרמת המקרו.
לא נראה לי שיש משהו שהוא מקרו יותר ממגפה עולמית.
בטח שכן.
זה נמשך רק כמה חודשים.
כן, אבל זה יימשך עוד זמן רב.
כן, וגם אם זה יימשך עוד כמה שנים,
אני מדברת על העידן שאנחנו חיים בו.
אני לא יודע. אני מרגיש שזה העידן שאנחנו חיים בו.
אתה חושב שזה רק ילך ויחמיר?
זה מה שקורה להרבה אנשים.
לא לרוב האנשים.
לא בטווח הארוך, אם בוחנים את הנתונים באמת.
כן, אבל בחייך.
מה עם בחינה של חיים של אנשים ולא רק של נתונים?
כמה חברות שלי, דיברנו על זה.
על מה? -ו…
מתוך כל האנשים שאנחנו מכירות,
אלה שנלחצים מכל העניין הזה הם גברים לבנים.
ואני… -בסדר.
אני חושבת שזה מכיוון שלכם הייתה תמיד זכות היתר
שבציפייה שדברים פשוט יסתדרו מעצמם,
ועכשיו כשעומד בפניכם קושי כלשהו,
אתם עלולים להרגיש שזה סוף העולם.
אני לא יודע מה להגיד.
כן, אני לבן ואני גבר ואני…
אני יודע שזו זכות יתר.
אבל אני לא חושב שאני מתאים למה שאת מדברת עליו.
אני יודעת.
תשמעי, אם את חושבת שאני חושב שהכול יסתדר תמיד…
זה רק אומר שאת לא מכירה אותי.
אני אף פעם לא חושב שמשהו יסתדר.
אולי זו הסיבה שאתה לא מסיים דברים.
כדאי שאלך.
בסדר.
ביי. -ביי.
לעזאזל.
היי, הגעתם לאמילי סונג.
השאירו הודעה ואחזור אליכם. תודה.
היי, אמילי. זה ג'וש.
אפשר להגיד שאני משאיר לך הודעה קולית.
אני לא יודע אם את מקשיבה להודעות קוליות. אני לא.
אבל רציתי להגיד לך שאני מצטער ולא רציתי לשלוח את זה בהודעה, אז…
אני באמת מצטער.
אני יודע שאני שלילי לפעמים ולא כזה אני רוצה להיות.
אבל גם חשבתי על כך
שאמרת שאת לא מבינה במוזיקה.
מצטער, זו תהיה הודעה ארוכה, אבל בדיוק האזנתי למשהו,
זה היה "ווטרלו סנסט" של הקינקס.
אבל… בעצם לא משנה באיזה שיר מדובר,
וזה בדיוק מה שאני אומר, שאני…
האזנתי לשיר וניסיתי להיזכר מאיזה אלבום הוא
ואז ניסיתי להיזכר באיזו שנה יצא האלבום ואיזה אלבומים אחרים יצאו באותה השנה
וקלטתי שאני לא מקשיב לשיר בכלל.
הייתי עסוק מאוד
בחשיבה על כל מיני דברים קטנים ומטופשים שאין להם כל משמעות.
ואילו לא הייתי יודע את הדברים האלה,
אז אולי הייתי יכול פשוט להאזין למוזיקה.
וזה גרם לי לחשוב…
שאשמח להאזין איתך למוזיקה בהזדמנות
כי אני רוצה לראות איך את עושה את זה.
אני… ממש מחבב אותך.
בסדר. ביי.
היי, תיכנס. -היי, תודה.
ברוך הבא. זה המקום.
זה מקסים. -תודה.
בסדר.
אז עכשיו אגבה את שאר התשלום.
כרטיס אשראי? -שילמתי בטלפון, לא?
שילמת חצי בטלפון וחצי עכשיו.
הבנתי, בסדר.
בסדר.
זה עובד לאט היום.
זה בסדר.
לא, התשלום לא עבר.
אבל…
שילמתי על החצי הראשון בכרטיס הזה בדיוק. אז…
אנסה שוב. -כן, כי…
אולי הדבר הזה איטי קצת.
לא עובר. אולי נגמר לך האשראי? -לא נגמר לי האשראי.
נגמר לי האשראי. -יש לך כרטיס אחר?
כן, אבל אני לא משתמש בו אף פעם.
כי… נגמר לי האשראי בו,
אז התחלתי להשתמש בזה כי הריבית נמוכה יותר
ואני משלם בהדרגה על הכרטיס הקודם.
אז בטח יש לך בו מספיק כדי לשלם על ההקלטה.
נכון. פשוט הבטחתי לעצמי שלא אשתמש בכרטיס הזה.
זו ההחלטה הנכונה, בנאדם.
זה כואב. -לא אכפת לי.
מצטער.
אפשר לנסות שוב, בבקשה? -כן, ננסה שוב.
הקשיבו היטב.
"הקשיבו היטב
עכשיו, כאן, זה
בשום מקום אחר
עכשיו, כאן, זה
בשום מקום אחר
הזמנים -הזמנים
הזמנים
בסדר, בסדר
עכשיו, כאן, זה
האם ייתכן שהם לא מבינים שלא נפסיק לעולם?
בשום מקום אחר
לא נפסיק… לא נפסיק…
עכשיו, כאן
עכשיו, כאן, זה
המשימה שהוטלה עלינו אינה מעבר לכוחותינו
הקשיבו היטב
אנחנו עומדים מאוחדים
עכשיו, כאן
עכשיו, כאן, זה
בשום מקום אחר
עכשיו, כאן, זה
תראו. -בשום מקום אחר
עכשיו, כאן, זה
עכשיו, כאן, זה, עכשיו…"
אתה רוצה לשמוע את זה?
כן, תן לי שנייה.
מההתחלה? -כן. תודה.
תרגום: אסף ראביד