No niin, Iso kuva. Tämä on lempparini koko paikassa.
Jos menee observatorioon, siellä on valtava kuva tulostettuna -
suurelle seinälle, joka on auditoriotamme isompi.
Mandy. -Onko tämä koko universumi?
Hyvä kysymys. Katsos, se... Ei. Se on hullua.
Tämä on vain pieni osa universumia.
Jos laitatte sormen pystyyn...
Sormet pystyyn. Niin. Hyvä.
Jos menee yöllä ulos ja osoittaa sormella taivaalle näin,
luultavasti peittää yhden tai kaksi tähteä, eikö niin?
Mutta teleskoopilla näkisi kaiken tämän.
Kaikki nämä tähdet, galaksit ja kaikki tässä kuvassa -
ovat vain yhden sormen verran universumia.
Ja muuhun ei ole aikaa.
Anteeksi. Vielä yksi asia.
Pitää esittää kysymys vuoden lopun kartoitukseen.
Voitteko nostaa kätenne, jos haluatte lisää tähtitiedettä?
Yksi, kaksi, kolme, neljä. Kiva.
Ja käsi ylös, jos ette.
Ramon. Oikeastiko? Miksi?
En tiedä.
Se saa minut tuntemaan itseni pieneksi.
Ymmärrän.
Nyt on kai myös hyvä hetki kysyä, miltä kaikista tuntuu.
Kun on jumissa kotona ja kaikkea.
Haluaako joku kertoa tunteistaan?
Selvä, hyvä.
Mistä tämä tyttö tuli?
Tinderistä vai... Mikä se toinen on? Bumble?
Voi paska. Jdatestako?
Oliko se Jdate? -Ei.
Äitimme ovat työtovereita.
Voi luoja. Vau. -Niinpä. Se on kamalaa.
En halunnut, mutta äiti halusi. Minä siis suostuin.
Sitten tuli sulku ja luulin päässeeni siitä,
mutta äiti otti sen puheeksi taas. Nyt pitää tehdä se Zoomissa.
Onko se tylsää? -Ei.
Olisi huikeaa olla puhumatta tästä.
Voi luoja. Anteeksi. Olen vain vähän väsynyt.
Näytät väsyneeltä. -Haista paska. Enpäs.
Tarkoitan... Oletko kunnossa? -Olen vain nähnyt painajaisia.
Ahaa.
Mitä niissä tapahtuu?
Paljon maskittomia ihmisiä.
Oikeastiko? -Niin.
Se on outoa. -Miten niin?
Minun unissani ei ole järkeä. -Minäkin näen niitä.
Nämä ovat pelottavia. -Niin.
Juoksen juoksemistani pakoon heitä.
"Hittoon kimpustani. Miksei teillä ole maskia?" Eikö niin?
Mutta minne menenkin, jollakulla ei ole maskia.
Niin.
Enkä halua nukahtaa taas, koska näen heitä.
Niin.
Tyyppi töissä sai sen.
Töistäkö? -Ei. Sukujuhlista kai.
Hän ei myönnä, mutta olen aika varma. -Jessus.
Onko hän kunnossa?
En tiedä.
En ole kuullut hänestä.
Oletko kunnossa?
Joo, voin hyvin.
Olen kunnossa.
Soitatko musiikkia?
Kysytkö, koska...
Näit kitaran. -Niin.
Anteeksi
Se on noloa. Oli tarkoitus siirtää se.
Avasin Zoomin, näin sen siellä ja olin tyyliin...
En halua vaikuttaa tyypiltä: "Katso minua, olen muusikko,
koska kitara näkyy Zoomissa."
Tyyliin... Niin. Ajattelin, että siirto nyt olisi outoa.
Se saisi lisää huomiota, joten...
En ajatellut, että näkisit sen. Anteeksi.
Ei tarvitse puhua kitarastasi.
Ei se haittaa. -Kyllä se käy. Minä en... Kyllä.
Olen muusikko. Tavallaan.
Miten niin tavallaan?
Hyvä kysymys. Mitä tarkoitan? En kai tee sitä ammattimaisesti.
Niin. Tiedän sen. Se on hyvä asia. Älä huoli.
Hetki. Miten tiedät sen?
Olethan opettaja? -Olen.
Niin. En olisi suostunut treffeille oikean muusikon kanssa, joten...
Oikean muusikon?
Anteeksi. Piti sanoa ammattilaisen tai jonkun, joka on alalla.
Aivan. Sitten olen tyyppisi.
En tarkoittanut sanoa, ettet ole oikea muusikko.
Älä huoli. Ei se haittaa. -Anteeksi.
Oletko bändissä tai... -Ei tarvitse kysyä.
Ei tarvitse puhua siitä. -Haluan tietää.
Kerro.
Hyvä on. En ole bändissä.
Mutta itsekseen pystyy tekemään paljon.
Päälledubbauksella ja kaikella. -Selvä. Mitä päälledubbaus on?
Se on, kun äänittäessä soittaa eri osia ja yhdistää ne.
Selkis. Teetkö siis levyä?
En.
Mitä levyt enää ovat?
En tiedä.
Niin. Minä teen...
En tiedä, mitä teen. Teen jotain. Siitä tulee hieno.
Se on melkein valmis. Tarvitsee vain rummut ja... Niin.
Kuulostaa hyvältä. -Kiitti.
Milloin lisäät rummut? -Rummut ovat vaikeita. Se on...
Oikeiden rumpujen äänitys on ainoa, mitä ei voi tehdä makuuhuoneessa.
Kaikki käyttävät tekorumpuja, mutta ei se ole sama.
Siispä...
Ahaa. -Niin.
Miten viimeistelet biisisi?
Miksi kysyt?
Minä...
Haluan viedä asiat loppuun.
En tiedä mitään musiikista, joten...
Kaikki tietävät jotain musiikista. -En minä.
Etkö kuuntele musiikkia?
Kuuntelen. Pidän musiikista. En vain tiedä musiikista mitään.
Minkä biisin kuuntelit viimeksi? -En tiedä.
Selvä. Mistä biisistä pidät nyt?
Ei aavistustakaan.
Selvä. Minkä CD-levyn muistat omistaneesi pienenä?
En omistanut CD-levyjä.
Aaha.
Ne olivat tosi kalliita. Sen muistan.
Kovin kalliita. Toki. Käytin kaikki rahani CD-levyihin,
koska silloin se oli ainoa tapa kuunnella musiikkia.
Jos halusi kuulla jotain tiettyä. Muuten vain radio.
Kuuntelen vain radiota.
Mitä vikaa radiossa on?
Tiedätkö mitä? Ei mitään.
Selvä.
Mitä?
Ei. Minä vain luulen,
että olet oikeilla jäljillä.
Missä sinä vartuit?
Vartuin täällä.
Vai niin. Missä? -LA:ssa.
Tiedän. Missä siellä?
Valleyssä.
Niin minäkin.
Oikeastiko? Missä? -Van Nuysissa.
Hassua. Vanhempani asuvat yhä Ranchitossa.
Vau.
Leikimme varmaan puistossa yhdessä tai jotain.
Emme käyneet puistoissa. Äiti vihasi niitä.
Miten puistoa voi vihata?
Ennemminkin leikkikenttiä. Hän inhoaa hiekkaa muun muassa.
Kuulostaa hurmaavalta. -Hei. Ole kiltti.
Selvä. Anteeksi.
Haluatko nähdä hänet?
Haluan. Hän esitteli meidät. Pitäisi kiittää.
Tässä hän on.
Ovatko he vanhempasi? -Ovat.
Tosi suloista. -Kiitti.
Pidä siitä, kun ihmiset eivät hymyile kuvissa.
Oikeastiko? Miksi?
Se kai tuntuu rehelliseltä.
En halua hymyillä, kun minua tähdätään kameralla.
He eivät hymyile koskaan.
Ei pelkästään kuvissa. -Ei voi olla totta.
Tavallaan on.
Miten niin tavallaan?
Heillä oli rankka elämä. Erilainen kuin meillä.
Heidän kotiseudullaan siihen aikaan tilanne oli tosi paha.
He tulivat tänne tyhjätaskuina ja selvittivät asian.
Tavallaan kuin isovanhempieni vanhemmat. Äitini puolelta.
Minulla on yksi kuva isoisäni isästä, eikä hän hymyile siinä.
Mistä hän on kotoisin? -Venäjältä.
Venäjältä.
Mistä sinun vanhempasi ovat? -Koreasta.
Moni oppilaani on ensimmäistä sukupolvea.
Heidän vanhempansa kai tulivat tänne kuten omasi.
Se on juttu.
Mitä tarkoitat?
Tarkoitan, että jokainen heistä on erilainen, mutta...
On yksi lapsi, ja hän on...
No, hän on täältä mutta vanhemmat Iranista.
Jotkin hänen puhumansa ja kirjoittamansa asiat -
ovat kovin erilaisia kuin asiat, joita ajattelin kymmenvuotiaana.
Tiedäthän? Hän...
Ennen hän palasi sinne joka kesä.
Pari vuotta sitten hänen täytyi lopettaa, koska he kai pelkäävät hallintoamme.
Ja se on kamalaa.
Häntä käy todella sääliksi,
mutta tavallaan se tekee hänestä vahvemman.
Hän on todella tietoinen asioista, terävä ja intohimoinen.
Hän antaa palaa isona. Usko pois.
Löisin vetoa sen tytön puolesta.
Mikä hänen nimensä on? -Nicki.
Nicki.
Oletko nälkäinen?
Olen.
Toki. -Niin minäkin.
Hän sanoi: "Se saa minut tuntemaan itseni pieneksi."
Voi luoja. -Niinpä. Hän on ihana.
Hän on sydämellinen ja ajattelevainen poika.
Saako universumi sinut tuntemaan samoin?
Saa. Eikö sinua?
No, se ei ole päätunteeni, kun katson sitä kuvaa.
Tunnetko Ison kuvan?
Tunnen. Vartuin täällä.
Olen käynyt Griffithin observatoriossa. -Niin. Aivan.
Rakastan Isoa kuvaa. -Niin minäkin.
Se saa sinut tuntemaan itsesi pieneksi. -Niin saa.
Aivan.
Minulle se on ennemminkin: "Uskomatonta. Saan olla ihminen."
Tiedäthän? On keho, aivot, kädet ja silmät.
Voin nähdä ja tehdä asioita.
Saan olla hullu, monimutkainen kone,
koska kaiken tyhjän tilan, pölyhiukkasten ja kaasun keskellä -
on yksi pieni kivi, jossa olosuhteet ovat oikeat.
Siellä on lämmintä vettä,
joten hiukkaset meressä voivat törmätä toisiinsa -
yhä uudestaan ja uudestaan miljardeja vuosia,
kunnes ne tarttuvat toisiinsa ja lisääntyvät.
Ja minä kehityin siitä.
Nyt saan istua tässä, syödä herkullista vihannescurrya -
ja puhua kanssasi Zoomissa.
Siis mitä?
Se on pienen vastakohta.
Kaikki muu on pientä. Miten minä sain olla näin iso?
Vau.
En koskaan tunne itseäni isoksi.
Mutta ymmärrät minua. -Kyllä. Se on ihme.
Ei. Ei se ole ihme. Se siinä on siistiä. Se todella tapahtui.
Ihmeet ovat huijausta.
Eivät välttämättä.
Se on ihmeen määritelmä. -Eikä ole.
Selvä. Määrittele ihme.
Hyvä on.
Ihme on jotain, mitä ei osaa selittää.
Aivan, mutta tämän osaamme.
Se ei ole jonkun keksimä tarina. Se on tiedettä.
Tiede koostuu tarinoista. -Ole varovainen.
Mitä?
Älä ole tiedevastainen. -En olekaan.
Siltä se kuulostaa.
Sanoit, että tiede koostuu tarinoista.
Mutta tarinat ovat tieteen vastakohta. Tarinat saavat meidät vaikeuksiin.
Hyvä on. Tiede, ainakin niin kuin sen ymmärrän,
on sitä, että ihmiset yrittävät selvittää, mitä oikeasti tapahtuu.
Yksi siisteimmistä asioista tiedemiehissä on se, että he ovat riittävän nöyriä -
myöntämään, etteivät voi koskaan tietää mitään varmasti, siis täysin varmasti.
He tekevät parhaansa. He tutkivat ja keräävät todisteita.
He yrittävät muodostaa siitä käsityksen kertomalla tarinan.
Tarinan nimi on hypoteesi.
Sitten he testaavat hypoteesiaan keräämällä lisää todisteita.
Joskus he ovat väärässä ja joutuvat muuttamaan tarinaansa.
Joskus he ovat oikeassa ja saavat pitää tarinansa,
kunnes löytävät uusia todisteita, jotka osoittavat vanhan tarinan vääräksi.
Sitten pitää keksiä uusi tarina.
Tuonko kerrot oppilaillesi?
Kyllä. Kyllä kerron. Se on tavallaan hehkutukseni.
Pidän siitä.
Pidätkö?
No, kiitti.
Et saisi silti kertoa heille, että tiede koostuu tarinoista.
He luulevat, että kaikki on keksittyä.
Selvä. Mitä pitäisi kertoa?
Voisin sanoa, että se koostuu tositarinoista.
Hyvä on.
Yhä todemmiksi muuttuvista tarinoista.
Hienoa.
Hyvä.
Kerron heille niin tästä lähtien.
Hienoa. Kuulostaa hyvältä. -Selvä. Jos se sopii sinulle.
Sopii se.
Hyvä on.
Oikeastiko?
Kyllä.
Et vaikuta siltä.
En ole enää, mutta ehdottomasti olin.
Vakavasti masentunutko?
Mitä vakavasti tarkoittaa?
Se tarkoittaa, että se oli vakavaa.
Onkohan ahdistumiseni vakavaa?
Oletko ahdistunut?
Olen. Luulen niin.
Tietäisit, jos se olisi vakavaa.
Se tuntuu aika pahalta.
Tuo ei ole vakavaa.
Jouduin jäämään töistä päiväksi.
Minä seitsemän viikkoa.
Mitä?
Ei. Kunhan...
Luulin omaani vakavaksi.
Sammutammeko valot?
Toki.
Nyt en näe sinua.
Ei se haittaa.
Muistatko, kun puhuttiin puhelimessa näkemättä toisiaan videolla?
Aivan. Kuten kauan sitten helmikuussa.
Kuulen yhä hengityksesi.
Tämä on kuin 14-vuotiaana.
Mitä tarkoitat?
Kuten poikien kanssa silloin. Puhuttiin tuntikausia puhelimessa.
Aivan. Koska kukaan ei osannut ajaa. Ei päässyt toisen luo.
Niin. Minulla oli yksi poikaystävä.
Kai häntä voi kutsua siten.
Silloin kutsuin häntä poikaystäväkseni, muttemme koskaan tavanneet.
Kaikki tapahtui puhelimessa.
Mikä kaikki tapahtui?
Oi, aivan kaikki tapahtui. -Mitä?
Kerroin hänelle, mitä tekisin hänelle.
Ahaa. Mitä sanoit?
En kerro sinulle.
Miksi et? -Koska.
Hyvä on.
Teitkö koskaan asioita, joita sanoit tekeväsi?
En. -Etkö?
En. Ei se ollut sama kasvotusten.
Puhelimessa siinä oli jotain.
Ehkä on hyvä asia, että ensitreffimme oli tietokoneessa.
Ehkä.
Mitä luulet, että olisi tapahtunut oikeilla treffeillä?
En tiedä. Inhoan treffejä.
Niin minäkin. -Ei, inhoan niitä.
Ei. Niin minäkin.
Heti perillä haluan aina niiden olevan ohi.
Niin.
Koska yleensä tiedän 60 sekunnissa, ettei se johda mihinkään.
Täsmälleen.
Kaipaan ravintoloissa käyntiä.
Minä en.
Ensitreffit eivät saisi olla julkisia.
Se on liian esittävää. -Mitä sinä höpiset?
Ensitreffit pitää aina olla julkisia, jos kundi onkin raiskaaja.
Selvä.
Mutta se toinen henkilö ei vaivaa minua niin paljon.
Kyse on koko tilanteesta.
Se tuntuu työhaastattelulta.
Istutaan vastapäätä,
molemmat arvioivat toisiaan ja se tuntuu kovin liikemäiseltä.
Lopuksi pitäisi ehkä suudella.
Kuka haluaa suudella juuri tapaamaansa henkilöä?
Tapasimme juuri. Haluan suudella sinua.
Niin minäkin sinua.
Haluatko?
Kyllä. Luulen niin.
Muttet haluaisi oikeilla treffeillä.
Luultavasti et, vai?
Hyvää yötä.
Sitten luulisin, ettet pidä minusta.
En haluaisi olla päällekäyvä, joten en soittaisi sinulle heti.
Sitten luulisit, etten ollut vakavissani, koska en soittanut.
Sitten et soittaisi minulle ja jatkaisimme molemmat elämäämme.
Nukutko sinä?
Anteeksi, että nukahdin! Mitä teet aamiaisella?
On paljon tekemistä. Siksi pitäisi kai lopettaa,
koska joudun koostamaan siitä esityksen päivän loppuun mennessä.
Vau. Se on paljon.
Se on...
Se on tosi jännittävää.
Ainakin minulle.
Jep.
On jännittävä aika olla elossa.
Mitä? Juuri nytkö? -Niin.
En sanoisi sitä jännittäväksi.
COVIDin takiako?
Niin ja monen muun.
Aivan, mutta puhun makrotasolla.
Tuskin on makrompaa kuin globaali pandemia.
Toki on.
Tätä on ollut vain pari kuukautta.
Niin, mutta se jatkuu luultavasti pitkään.
Aivan. Vaikka se jatkuisi vuosia, puhun aikakaudesta, jossa elämme.
Enpä tiedä. Tämä tuntuu aikakaudelta, jossa elämme.
Luuletko, että se pahenee tästä?
Niin tapahtuu monille.
Ei valtaosalle. Ei pitkällä tähtäimellä, jos katsoo lukuja.
Niin, mutta älä nyt.
Mitä jos katsotaan elämää eikä vain lukuja?
Olen puhunut tästä monien ystävieni kanssa.
Mistä? -Ja kaikista tuntemistamme ihmisistä -
tästä koko hommasta eniten pelästyvät valkoiset miehet.
Ja minä... -Selvä.
Luulen, että se johtuu siitä, että teillä on aina ollut etuoikeus
odottaa asioiden olevan kunnossa ja järjestyvän.
Ja nyt, kun te kohtaatte vastoinkäymisiä,
se voi tuntua maailmanlopulta.
En tiedä, mitä sanoa.
Olen kyllä valkoinen ja mies.
Tiedän, että se on etuoikeus.
Mutta en usko sopivani siihen, mistä puhut.
Tiedän.
Jos luulet minun luulevan, että kaikki järjestyy aina,
se tarkoittaa, ettet tunne minua.
En koskaan usko minkään järjestyvän.
Ehkä siksi en vie asioita loppuun.
Minun pitäisi kai lähteä.
Hyvä on.
Hei. -Hei.
Hitto.
Hei, soitit Emily Songille. Jätä viesti, niin soitan takaisin. Kiitti.
Hei, Emily. Josh tässä. Jätän kai viestin vastaajaasi.
En tiedä, kuunteletko koskaan viestejäsi.
Haluan pyytää anteeksi enkä halua tekstata sitä, joten...
Olen todella pahoillani.
Tiedän, että olen välillä negatiivinen, enkä halua olla sellainen.
Mutta ajattelin myös sitä, kun sanoit, ettet tiedä mitään musiikista.
Anteeksi, tästä tulee pitkä viesti. Kuuntelin biisiä.
Se oli Kinksin "Waterloo Sunset".
Itse asiassa biisillä ei ole väliä, ja se on asian ydin.
Kuuntelin sitä biisiä ja yritin muistaa, millä levyllä se on,
sitten julkaisuvuoden ja muita sinä vuonna julkaistuja levyjä.
Tajusin, etten kiinnittänyt biisiin huomiota.
Minulla oli kiire miettiä muita tyhmiä asioita, joilla ei ole väliä.
Ja jos en tietäisi niitä,
ehkä voisin vain kuunnella musiikkia.
Se sai minut ajattelemaan,
että haluaisin joskus kuunnella musiikkia kanssasi.
Haluan nähdä, miten teet sen.
Minä pidän sinusta paljon.
No niin. Hei.
Hei. Tule sisään. -Hei. Kiitos.
Tervetuloa. Tämä on se tila.
Se on kaunis. -Kiitos.
No niin.
Otan vain loput maksustasi.
Luottokortti? -Maksoin puhelimessa, eikö niin?
Maksoit puolet puhelimessa. Puolet henkilökohtaisesti.
Selkis. Selvä.
Hyvä on.
Tämä on hidas tänään.
Ei se haittaa.
Ei. Se ei mennyt läpi.
Mutta minä maksoin toisen puolen tuolla samalla kortilla, joten...
Yritän uudestaan. -Niin, koska...
Ehkä tuo vehje... Vähän hidas.
Ei onnistu. Ehkä se on tapissa. -Eikä ole.
Se on tapissa. -Onko toista korttia?
On, mutta en koskaan käytä sitä.
Koska vedin sen tappiin, avasin tämän, koska korko on matalampi.
Maksan vanhaa pikkuhiljaa takaisin. -Se luultavasti riittää lopun maksamiseen.
Totta. Päätin vain, etten käytä sitä korttia.
Se on oikea päätös.
Tuskallista. -En välitä.
Anteeksi.
Voimmeko ottaa uudestaan? -Jep, uusiksi.
Kuunnelkaa tätä.
Nyt tässä tämä
Ei missään muualla
Nyt tässä tämä
Ei missään muualla
Ajat -Aika
Aika
No niin.
Nyt tässä tämä
Kuunnelkaa tätä.
Nyt tässä tämä
Onko mahdollista, etteivät he tajua, ettemme ikinä lopeta?
Ei missään muualla
Me emme lopeta.
Nyt tässä
Nyt tässä tämä
Saamamme tehtävä ei ylitä voimiamme.
Ei missään muualla
Olemme yhdessä.
Nyt tässä
Nyt tässä tämä
Ei missään muualla
Nyt tässä tämä
Nyt näette. -Ei missään muualla
Kuunnelkaa tätä.
Haluatko kuunnella sen?
Haluan, pikku hetki.
Alustako? -Kyllä. Kiitos.
Tekstitys: Jari Vikström