Hea küll, „Suur pilt“.
Niisiis, see on seal mu lemmikasi.
Kui külastad observatooriumi, siis võid näha üüratut prinditud fotot,
mis on tohutul, meie aulast suuremal seinal.
Mandy. - Sellel on siis kogu universum?
See on hea küsimus. Vaadake… Ei. See ongi pöörane.
See on tegelikult väga väike osa universumist.
Kui sirutate sõrme välja…
Tehke seda. Jaa. Väga hea.
Kui lähete öösel välja ja osutate sõrmega taeva poole,
siis katate ära ühe või kaks tähte, eks?
Aga teleskoobiga näeksite kõike seda.
Kõiki neid tähti ja galaktikaid. Ja kõik sellel fotol
on vaid ühe sõrme jagu universumist.
Ja rohkemaks meil aega pole.
Vabandust. Üks asi veel.
Tahan aastalõpu uuringu tarvis ühe küsimuse esitada.
Tõstke käsi, kui tahaksite veel astronoomiat õppida.
Üks, kaks, kolm, neli. Väga hea.
Ja tõstke käsi, kes ei taha.
Ramon. Päriselt? Miks mitte? - Ma ei tea.
Ilmselt paneb see mind end väiksena tundma.
Ma mõistan.
Küllap on praegu hea hetk küsida, kuidas te end tunnete.
Teate küll, istute kodus ja puha.
Kas keegi tahab oma tunnetest rääkida?
Hästi, väga hea.
Kust see tüdruk välja ilmus?
Tinderist või… Mis see teine on? Bumble?
Perse, kas Jdate'ist?
Kas oligi Jdate? - Ei.
Ta ema töötab minu emaga.
Oh heldust. - Ma tean. See on kohutav.
Ma ei tahtnud seda teha, kuid ema käis peale.
Seega olin nagu: „Olgu.“
Aga siis tulid piirangud ja arvasin, et pääsesin,
kuid siis võttis ta selle jälle jutuks ja pean seda Zoomis tegema.
Kas see on igav? - Ei.
Oleksin ülirõõmus, kui me ei räägiks sellest.
Jeerum. Vabanda. Olen lihtsalt veidi väsinud.
Näed väsinud välja. - Mine perse. Ei näe.
Ei. Kas oled kombes? - Ei, Näen lihtsalt halbu unenägusid.
Mis nendes unenägudes juhtub?
Lihtsalt palju maskideta inimesi.
Päriselt? - Päriselt, jah.
See on veider. - Kuidas see veider on? Üsna…
Minu unenäod on täiesti segased.
Mul on selliseid ka. Aga need…
Need on kuradi hirmutavad. - Jah.
Ma jooksen ja jooksen ning üritan nende eest põgeneda.
Nagu: „Jätke mind rahule, raisk. Miks te kuradi maskis pole?“
Ent kuhu iganes lähen, on seal keegi maskita, eks?
Jah.
Ja siis ma ei taha uinuda, kuna näen neid uuesti.
Jah.
Üks kutt töölt sai selle.
Ta sai selle töölt?
Ei, pereürituselt vist.
Ta ei tunnista seda, kuid olen kindel. - Jeerum.
On temaga kõik hästi?
Ma ei tea.
Ma pole temaga suhelnud.
Kas sa oled kombes?
Jaa, kõik on hästi.
Minuga on kõik hästi.
Kas mängid muusikat?
Kas küsid, kuna…
Sa nägid kitarri. - Jah.
Vabandust.
See on nii piinlik. Ma tahtsin selle mujale panna.
Ma käivitasin Zoomi,
nägin seda ja mõtlesin…
Ma ei taha olla selline kutt, nagu: „Vaata mind. Olen muusik.
Mul on kitarr Zoomi taustal.“
Nagu… Ma… Jah.
Mõtlesin, et nüüd on seda veider ära panna.
Tõmbaksin sellele tähelepanu, seega…
Jah. Arvasin, et sa ei näe seda. Vabandust.
Pole midagi. Me ei pea su kitarrist rääkima.
Kõik on hästi. - Ei, pole hullu. Ma ei… Jah.
Olen muusik. Enam-vähem.
Mis mõttes „enam-vähem“?
Hea küsimus. Mis mõttes? See pole mu elukutse?
Nojah. Jaa, ma tean seda.
See on hea. Ära muretse.
Pea kinni. Kuidas sa tead?
Oled õpetaja, eks? - Jah.
Jah. Ma poleks nõustunud kohtinguga päris muusikuga.
Päris muusikuga?
Vabanda. Pidasin silmas elukutselise muusikuga
või kellegagi selles bisnises.
Selge. Sobin siis ideaalselt.
Ma ei tahtnud öelda, et sa pole päris muusik.
Ära muretse. Kõik on hästi. - Vabandust.
Kas sul on bänd või… - Sa ei pea selle kohta küsima.
Me ei pea sellest rääkima. - Ei, tahan teada.
Räägi mulle.
Olgu. Ei, mul pole bändi.
Kuid saad paljusid asju ka üksi teha.
Üledubleerimise ja muuga.
Selge. Mis on üledubleerimine?
Kui sa lindistad,
siis mängid erinevad osad sisse ja paned need kokku.
Selge. Sa teed siis albumit?
Ei.
Mis asi album enam on?
Ma ei tea.
Jah, ma teen…
Me ei tea, mida ma teen. Teen midagi. See tuleb võimas.
See on tegelikult peaaegu valmis. Vajan vaid trumme ja… Jah.
Kõlab lahedalt. - Aitäh.
Millal sa trummid sisse mängid?
Trummidega on keeruline. Trummid… See on…
Päris trummide salvestamine on ainus, mida ei saa oma magamistoas teha.
Võid päris trummid asendada, kõik teevad seda,
kuid see pole sama.
Seega…
Jah.
Hüva. Kuidas sa siis oma laulu lõpuni teed?
Milleks?
Ma…
Mulle meeldib asju lõpule viia.
Ma ei tea muusikast midagi. Seega…
Kõik teavad midagi muusikast.
Mina mitte.
Sa ei kuula kunagi muusikat?
Ei, kuulan. Mulle meeldib muusika. Ma lihtsalt ei tea sellest midagi.
Mis lugu sa viimati kuulasid?
Ma ei tea seda.
Hästi. Nimeta üks lugu, mis sulle praegu meeldib.
Mul pole aimugi.
Olgu. Nimeta üks CD, mida lapsepõlvest mäletad.
Mul polnud ühtegi CD-plaati.
Need olid väga kallid. Seda ma mäletan.
Väga kallid. Kindlasti.
Kõik mu raha kulus nendele. Kulutasin kõik CD-plaatidele.
Kuna tol ajal
oli see ainus viis, kuidas muusikat kuulata.
Kui tahtsid midagi kindlat kuulata.
Vastasel juhul oli ainult raadio.
Ma kuulasingi ainult raadiot. - Oeh.
Oeh? Mis raadiol viga on?
Tead mis? Ei midagi.
Olgu.
Mida?
Ei. Ma lihtsalt…
Su jutus on iva.
Kus sa üles kasvasid?
Kasvasin siin.
Ah soo? Kus? - LAs.
Ei, ma tean. Aga kus?
Valleys.
Mina samuti.
Päriselt? Kus? - Van Nuysis.
Naljakas. Mu vanemad elavad endiselt Ranchitol.
Ah sa.
Oleme kindlasti koos pargis mänginud või midagi.
Me ei käinud kunagi parkides. Mu ema vihkas neid.
Kuidas saab parki vihata?
Noh, pigem mänguväljakuid. Tead küll.
Ta jälestab ka liiva.
Ta tundub võluv. - Hei, ole viisakas.
Hästi. Vabandust.
Kas tahad teda näha?
Jaa.
Ta viis meid kokku. Peaksin teda tänama.
Siin ta on.
Need on su ema ja isa? - Jah.
See on nii armas. - Aitäh.
Mulle meeldib, kui inimesed ei naerata pildil.
Päriselt? Miks?
Ilmselt tundub see aus.
Ma ei taha kunagi naeratada, kui keegi mind pildistab.
Jah. Nad ei naerata peaaegu kunagi.
Mitte ainult piltidel. - See ei saa tõsi olla.
Jaa, enam-vähem nii on.
Mis mõttes „enam-vähem“?
Neil oli raske elu. See oli meie omast väga erinev.
See koht, kust nad kunagi tulid, seal oli väga raske.
Nad tulid siia tühjade kätega ja said hakkama.
Jah. Mu esivanematega oli samamoodi. Vähemalt ema suguvõsas.
Mul on mu vanavanaisast vaid üks pilt
ja ta ei naerata üldse.
Kust ta pärit on? - Venemaalt.
Venemaalt.
Jah. Kust su vanemad pärit on? - Koreast.
Paljud mu õpilased on esimese põlvkonna ameeriklased.
Nende vanemad tulid siia nagu sinu omadki.
See ongi nii.
Mis mõttes?
Ei. Ma pean silmas, et nad on kõik erinevad, kuid…
Seal on üks neiu ja ta…
Ta on siin sündinud, aga ta vanemad on Iraanist.
Mõned asjad, millest ta räägib või kirjutab,
on nii erinevad sellest, mida ma kümneaastasena mõtlesin.
Ta…
Ta käis vanasti igal suvel kodumaal.
Kuid mõne aasta eest ei saanud ta seda enam teha,
kuna nähtavasti kardavad nad valitsust.
See on kohutav.
Mul on temast nii kahju,
kuid usun, et mingis mõttes teeb see teda tugevamaks.
Ta on nii teadlik, terane ja kirglik.
Ta kasvab tegijaks. Ma luban sulle.
Ma panustaks ta peale. Panustaks.
Mis ta nimi on? - Nicki.
Nicki.
Kas sul on kõht tühi?
Jah.
Ikka. - Mul samuti.
Ta ütleb: „See paneb mind end väiksena tundma.“
Oh heldust. - Täpselt. Ma jumaldan teda.
Ta on nii siiras ja hooliv kutt.
Kas universum paneb sind end väiksena tundma?
Jah. Kas sind ei pane?
See pole peamine, mida seda pilti vaadates tunnen.
Sa tead, mis on „Suur pilt“?
Jaa, kutt. Ma kasvasin siin üles.
Olen Griffithi observatooriumis käinud. - Jah, muidugi.
Jumaldan „Suurt pilti“. - Mina samuti.
Ütlesid, et see paneb sind end väiksena tundma.
Panebki.
Selge.
Minu puhul on see pigem: „Uskumatu, et saan inimene olla.“
Mõistad? Keha, aju, käte ja silmadega.
Suudan asju näha ja midagi teha.
Ma saan olla pöörane keerukas masin,
kuna kogu selle ruumi, tolmu ja gaasi keskel
on üks pisike täpselt õigete tingimustega kivi.
Ja sellel on soe vesi,
milles saavad osakesed ookeanides põrkuda
ja niimoodi üha uuesti ning uuesti miljardeid aastaid,
kuni need hakkavad kleepuma ja paljunema.
Ja sellest arenesin mina?
Nüüd saan istuda siin ja nautida imelist köögiviljakarrit
ning sinuga Zoomi kaudu vestelda.
Tähendab, mida?
See pole üldse väike.
Mõistad? Kõik muu on väike. Kuidas ma nii suureks sain?
Ah sa.
Jah. Ma ei tunne end kunagi suurena.
Aga sa mõistad mind. - Oo jaa. See on ime.
Ei. See pole ime.
See ongi selle juures lahe. See päriselt juhtus.
Mõistad? Imed pole päris.
Mitte tingimata.
See on ime definitsioon. - Ei ole.
Hea küll. Defineeri imet.
Olgu.
Ime on midagi, mida sa ei suuda seletada.
Selge. Aga me suudame seda seletada.
See pole kellegi väljamõeldud lugu. See on teadus.
Teadus koosneb lugudest. - Ettevaatust.
Mida?
Ära ole teadusevastane. - Ma ei olegi.
Tundub, et oled.
Ütlesid just, et teadus koosneb lugudest.
Kuid lood on teaduse vastand.
Lood toovad meile nii palju pahandusi.
Olgu, pea kinni. Teadus, kuidas ma seda mõistan,
on inimeste püüd toimuvat selgitada, eks?
Kuid teadlaste juures on lahe see, et nad on piisavalt tagasihoidlikud,
tunnistamaks, et nad ei tea midagi kindlalt, nagu sada protsenti.
Seega nad annavad endast parima.
Nad vaatavad ringi ja koguvad tõendeid.
Ja nad üritavad kõigest sotti saada, jutustades sellest lugu.
Seda lugu nimetatakse hüpoteesiks.
Siis nad katsetavad hüpoteesi, kogudes veel tõendeid.
Ja vahel nad eksivad ning peavad siis oma lugu muutma.
Vahel on neil õigus ja nad ei pea lugu muutma,
kuni nad leiavad uusi tõendeid, mis nende loo ümber lükkavad,
ja siis peavad nad uue loo välja mõtlema.
Kas räägid seda oma õpilastele?
Jah.
Jah. See on mu müügijutt.
See meeldib mulle.
Päriselt?
Aitäh.
Aga sa ei peaks ikkagi neile rääkima, et teadus koosneb lugudest.
Nad hakkavad mõtlema, et see on väljamõeldud.
Olgu. Mida ma neile ütlema peaks?
Võin öelda, et see koosneb tõestisündinud lugudest.
Hästi.
Lugudest, mis muutuvad aina tõesemaks.
Vinge.
Lahe.
Nüüdsest räägin neile seda.
Vinge. Kõlab hästi. - Olgu, kui see sulle sobib.
Sobib.
Hea küll.
Päriselt?
Jah.
See pole sinu moodi.
Enam mitte, kuid see oli nii.
Raskekujuline depressioon?
Mida „raskekujuline“ tähendab?
See tähendab, et see oli raskekujuline.
Huvitav, kas mu ärevus on raskekujuline.
Sul on ärevus?
Jah. Arvan küll.
Sa teaksid, kui see oleks raskekujuline.
See tundub päris hull.
See pole raskekujuline.
Ei. Puudusin ühe päeva töölt.
Ma puudusin seitse nädalat töölt.
Mida?
Ei. See… Ma lihtsalt…
Arvasin, et mul on raskekujuline seisund.
Kas kustutame tule ära?
Hästi.
Nüüd ma ei näe sind.
Pole midagi.
Mäletad aega, kui inimesed rääkisid telefonitsi
ega näinud teineteise pilti?
Oo jaa. Kunagi ammu veebruaris.
Kuulen endiselt su hingamist.
Nagu oleks 14-aastane.
Mis mõttes?
Nagu siis poistega.
Vestlesime tunde ja tunde telefonis.
Nojah. Sest keegi ei saanud sõita.
Seega ei saanud kuidagi kokku.
Jah. Mul oli üks poiss.
Usun, et teda sai nii nimetada.
Vähemalt kutsusin teda nii, „minu poiss“.
Kuid me ei kohtunud kunagi silmast silma.
Kõik toimus telefoni teel.
Mis toimus?
Kõik toimus. - Mis?
Tead küll. Lihtsalt rääkisin, mida ma temaga teeks.
Mida sa rääkisid?
Ma ei ütle sulle.
Miks mitte? - Lihtsalt.
Olgu.
Kas tegite kunagi neid asju, mida lubasid temaga teha?
Ei. - Ei?
Jaa, ei. Ta polnud silmast silma sama inimene.
Telefonitsi suhtlemises oli midagi.
Võibolla on hea, et me esimene kohting oli arvuti taga.
Võimalik.
Mis oleks sinu meelest juhtunud, kui oleksime päris kohtingule läinud?
Ma ei tea. Ma vihkan kohtinguid.
Mina samuti. - Ei, ma päriselt vihkan.
Ei. Mina ka.
Kohe kui sinna jõuan, tahan, et see läbi saaks.
Nojah.
Kuna tavaliselt tean mingi 60 sekundiga,
et see ei vii kuhugi.
Jah, just.
Kuid ma igatsen restorane.
Mina mitte.
Esmakohtingud ei peaks avalikus kohas toimuma.
See on liiga esitluslik. - Mida sa ajad?
Esmakohtingud peavad olema avalikus kohas, juhuks kui kutt osutub vägistajaks.
Olgu.
Ent mind ei häiri teised inimesed. Pigem kogu see olukord.
See on nagu töövestlus.
Istud temast teisel pool lauda
ja te mõlemad hindate teineteist.
See on nagu tehing.
Ja pärast peaksite võibolla suudlema.
Kes tahab suudelda inimest, kellega alles tutvusid?
Me alles tutvusime. Ma tahan sind suudelda.
Ma tahan samuti sind suudelda.
Päriselt?
Jah. Arvan küll.
Aga sa ei teeks seda, kui oleksime päris kohtingul?
Ilmselt mitte?
Head ööd.
Arvaksin siis, et ma ei meeldi sulle.
Ja ma ei tahaks pealetükkiv näida ega helistaks sulle kohe.
Siis arvaksid sina, et ma ei võta asja eriti tõsiselt,
kuna ma ei helistanud.
Siis sa ei helistaks mulle ja läheksime mõlemad oma eludega edasi.
Kas sa magad?
VABANDA, JÄIN MAGAMA! MIDA SA HOMMIKUSÖÖGIKS TEED?
Igatahes on seda palju.
Seetõttu peaksin ilmselt minema,
kuna pean sellest kõigest päeva lõpuks esitluse tegema.
Seda on tõesti palju.
See…
See on väga põnev.
Jaa, vähemalt mulle on.
Jah.
Praegu on põnev aeg elada.
Mida? Praegu? - Jah.
Ma ei nimetaks seda põnevaks.
Miks? COVID-i pärast?
Jah. Ja paljude teiste asjade pärast.
Hästi. Aga ma mõtlen makrotasandil.
Miski ei saa olla makrom kui globaalne pandeemia.
Muidugi saab.
See on vaid mõne kuu kestnud.
Jaa, aga ilmselt kestab see pikka aega.
Olgu. Isegi kui see kestab mõne aasta, räägin ajastust, milles me elame.
Ma ei tea. Mulle tundub, et see ongi ajastu, milles elame.
Arvad, et edasi läheb ainult hullemaks?
Paljudel inimestel läheb.
Ei. Enamikul mitte.
Mitte pikas perspektiivis, kui sa numbreid vaatad.
Jaa, aga ole nüüd.
Äkki vaataks inimeste elusid, mitte numbreid?
Tead, oleme mitme sõbraga sellest rääkinud.
Millest? - Ja…
kõigist inimestest, keda tunneme,
on kõige suuremas paanikas valged mehed.
Ja ma… - Hea küll.
Minu meelest on põhjuseks see, et teil on alati olnud privileeg eeldada,
et kõik läheb hästi ja laabub.
Ja nüüd, kui olete silmitsi raskustega,
võib see tunduda maailma lõpuna.
Ma ei tea, mida öelda.
Jah. Olen valge ja olen mees ja ma…
Ma tean, et see on privileeg.
Kuid ma ei usu, et su jutt käib minu kohta.
Ma tean.
Kui usud, et ma arvan, et kõik alati laabub,
siis sa lihtsalt ei tunne mind.
Ma ei arva kunagi, et midagi laabub.
Võibolla ei vii sa seetõttu asju lõpule.
Peaksin vist lõpetama.
Hea küll.
Nägemist. - Nägemist.
Pagan.
Hei, helistasid Emily Songile.
Jäta teade ja võtan ühendust. Aitäh.
Tere, Emily. Josh siin.
Paistab, et jätan sulle kõneteate.
Ma ei tea, kas sa kuuladki neid. Mina ei kuula.
Aga ma soovisin vabandust paluda ega tahtnud lihtsalt sõnumit saata.
Palun vabandust.
Tean, et olen vahel negatiivne, ja ma ei taha selline olla.
Lisaks mõtlesin just sellele,
kui ütlesid, et sa ei tea muusikast midagi.
Vabanda, sellest tuleb pikk kõneteade. Ma kuulasin just midagi.
See oli Kinksi „Waterloo Sunset“.
Tegelikult pole vahet, mis lugu see oli,
ja see ongi asja iva, ma…
Ma kuulasin seda lugu ja üritasin meenutada, mis albumilt see on.
Seejärel meenutasin, mis aastal see ilmus ja mis albumid siis veel välja tulid.
Siis mõistsin, et ma ei kuulanud üldse laulu.
Ma olin nii hõivatud sellega,
et mõtlesin tobedatele pisiasjadele, mis ei oma mingit tähtsust.
Kui ma ei teaks kõiki neid asju,
siis oleksin äkki saanud päriselt muusikat kuulata.
See pani mind mõtlema…
Ma tahaks millalgi sinuga koos muusikat kuulata.
Ma tahan näha, kuidas sa seda teed.
Sa meeldid mulle väga.
Olgu. Nägemist.
Hei, astu edasi. - Tere. Aitäh.
Tere tulemast. Siin see ongi.
Siin on kena. - Aitäh.
Hea küll.
Võtaksin nüüd ülejäänud makse.
Krediitkaardiga? - Aga ma maksin, kui rääkisime.
Pool maksid ära ja pool pidid siin maksma.
Selge, hästi.
Hea küll.
See on täna uimane.
Pole hullu.
Ei läinud läbi.
Aga…
Maksin esimese poole sama kaardiga. Seega…
Proovin uuesti. - Jah, kuna…
Võibolla on see asi veidi uimane.
Ei toimi. Äkki sai limiit täis? - Mul pole limiit täis.
Mul on limiit täis. - Kas sul teist kaarti on?
On, aga ma ei kasuta seda kunagi.
Sellel sai limiit täis
ja võtsin uue, kuna sellel on madalam intress,
ning maksan vaikselt vana võlga tagasi.
Siis on sul ilmselt piisavalt, et sessiooni eest maksta.
Tõsi. Lihtsalt lubasin endale, et ma ei kasuta seda enam.
See on õige otsus, mees.
See on valus. - Mul on suva.
Vabandust.
Kas saame otsast alustada? - Jah, alustan otsast.
Kuulake mind.
Nüüd siin
Mitte kuskil mujal
Nüüd siin
Mitte kuskil mujal
Ajad - Aeg
Aeg
Hüva…
Nüüd siin
Kuulake mind.
Nüüd siin
Kas on võimalik, et nad ei mõista, et me ei lõpeta kunagi?
Mitte kuskil mujal
Me ei lõpeta…
Nüüd siin
Meile esitatud väljakutse ei käi meil üle jõu.
Mitte kuskil mujal
Oleme siin koos.
Nüüd siin
Mitte kuskil mujal
Nüüd siin
Nüüd näete. - Mitte kuskil mujal
Kuulake mind.
Kuulake mind. Kuulake…
Tahad seda kuulata?
Jah, üks hetk.
Otsast peale? - Jah. Tänan.
Tõlkinud Vova Kljain