Godt. The Big Picture.
Det er det bedste ved stedet.
Hvis man besøger observatoriet, kan man se et enormt billede
på en kæmpevæg, som er større end vores auditorium.
-Mandy? -Er det hele universet?
Det er et godt spørgsmål. Svaret er nej. Og det er jo vildt.
Det er et meget lille udsnit af universet.
Hvis I rækker en finger i vejret...
Op med den. Godt.
Hvis I gik udenfor om natten og rakte en finger i vejret,
så ville den måske dække en eller to stjerner.
Men hvis I havde et teleskop, ville I kunne se alt det her.
Alle stjernerne og galakserne og alt det, I kan se her.
Det svarer til én finger.
Og nu er tiden gået.
Beklager. En sidste ting.
Det er angående evalueringen af året.
Ræk hånden i vejret, hvis du vil have mere astronomi.
En, to, tre, fire. Godt.
Og hvis du ikke vil have mere?
Ramon. Hvorfor ikke?
Det ved jeg ikke.
Det får mig til at føle mig lille.
Det forstår jeg godt.
Det er vist et godt tidspunkt at spørge, hvordan I har det.
I er jo tvunget til at være hjemme.
Er der nogen, der vil sige noget?
Okay, fint.
Hvor har du mødt hende?
Tinder eller... Hvad hedder den anden? Bumble?
Var det Jdate?
-Var det rent faktisk Jdate? -Nej.
Hendes mor arbejder med min mor.
-Hold da op. -Ja. Det er frygteligt.
Jeg havde ikke lyst, men min mor insisterede.
Så jeg gik med til det.
Men så kom nedlukningen. Jeg troede, jeg slap.
Men så nævnte hun det igen, og nu skal jeg gøre det på Zoom.
-Keder jeg dig? -Nej.
Jeg vil helst undgå at tale om det.
Undskyld. Jeg er bare træt.
-Du ser også træt ud. -Gu gør jeg ej.
-Er du okay? -Jeg har bare haft mareridt.
Jaså.
Hvad sker der i drømmene?
En masse mennesker uden mundbind.
-Seriøst? -Ja.
-Det er skørt. -Hvorfor?
Mine drømme giver aldrig mening.
De drømme har jeg også.
-Men de her er sgu uhyggelige. -Ja.
Jeg forsøger at løbe fra dem.
"Skrid med dig. Hvorfor har du ikke mundbind på?"
Men uanset hvor jeg løber hen, er der bare flere af dem.
Ja.
Jeg har ikke lyst til at sove.
Så er de der igen.
Ja.
En kollega har fået det.
På jobbet?
Nej. En familiefest, tror jeg.
-Han vil ikke indrømme det. -Hold da kæft.
Er han okay?
Det ved jeg ikke.
Jeg har ikke hørt fra ham.
Er du okay?
Ja. Jeg har det fint.
Det er fint.
Spiller du musik?
-Spørger du, fordi du kan se guitaren? -Ja.
Undskyld.
Det er pinligt. Jeg havde tænkt mig at flytte den.
Jeg åbnede Zoom
og så den i baggrunden.
Jeg vil ikke virke sådan her: "Jeg er musiker. Se min guitar."
Men det ville være underligt at flytte den nu.
Så ville jeg gøre endnu mere opmærksom på den.
Jeg troede ikke, du kunne se den. Undskyld.
Vi behøver ikke tale om din guitar.
Det er okay. Ja.
Jeg er musiker. På en måde.
Hvad mener du?
Godt spørgsmål. Hvad mener jeg?
Jeg lever ikke af det.
Selvfølgelig.Det ved jeg.
Det er en god ting. Bare rolig.
Hvordan ved du det?
-Du er lærer, ikke? -Jo.
Jeg ville ikke være gået på date med en rigtig musiker.
En rigtig musiker?
Undskyld. Jeg mente en professionel.
Eller en i musikbranchen.
Så er jeg lige din type.
Jeg mente ikke, at du ikke er en rigtig musiker.
-Det er helt fint. -Undskyld.
-Spiller du i et band? -Du behøver ikke spørge.
-Vi behøver ikke tale om det. -Jeg vil gerne vide det.
Kom nu.
Okay. Nej, jeg er ikke med i et band.
Men man kan gøre meget selv.
Med overdubbing og den slags.
Okay. Hvad er overdubbing?
Det er, når man optager
forskellige spor og sætter dem sammen.
Javel. Er du så i gang med at lave et album?
Nej.
Hvad er et album efterhånden?
Det ved jeg ikke.
Ja. Jeg er i gang med et...
Jeg ved ikke, hvad det er er. Det skal nok blive godt.
Jeg er næsten færdig, faktisk. Jeg mangler kun trommerne.
-Det lyder fedt. -Tak.
Hvornår indspiller du så trommerne?
Trommer er svære.
Trommerne er de eneste, man ikke kan indspille i sit soveværelse.
De fleste bruger falske trommer,
men det er ikke det samme.
Så...
Ja.
Hvordan vil du så færdiggøre sangen?
Hvorfor?
Jeg kan lide at færdiggøre ting.
Jeg ved ikke noget om musik, så...
Alle ved en smule om musik.
Ikke mig.
Lytter du aldrig til musik?
Jo, jeg kan godt lide musik.
Jeg ved bare ikke noget om musik.
Hvad er den sidste sang, du lyttede til?
Det aner jeg ikke.
Okay. En sang, du er glad for for tiden?
Ingen anelse.
Okay. Kan du nævne en CD, som du havde, da du var lille?
Jeg havde ingen CD'er.
Jaså.
De var virkelig dyre. Det husker jeg.
Virkelig dyre.
Alle mine penge gik til CD'er.
Dengang var det den eneste måde, man kunne lytte til musik på.
Hvis man ville høre noget specifikt.
Ellers var der kun radioen.
-Jeg lytter kun til radioen. -Uha.
Uha? Hvad er der galt med det?
Ved du hvad? Ikke noget.
Okay.
Hvad?
Ikke noget.
Jeg tror, du har fat i noget.
Hvor voksede du op?
Her.
-Hvor? -I LA.
Ja, men hvor?
The Valley.
Også mig.
-Er det rigtigt? Hvor? -Van Nuys.
Sjovt. Mine forældre bor stadig på Ranchito.
Vi må næsten have leget i den samme park.
Vi gik ikke i parker. Min mor hadede parker.
Hvordan kan man hade parker?
Det var legepladserne.
Hun hader sand.Blandt andet.
-Hun lyder skøn. -Vær sød.
Okay, undskyld.
Vil du se hende?
Ja.
Hun arrangerede det her. Jeg skylder hende tak.
Her er hun.
-Er det dine forældre? -Ja.
-Det er sødt. -Tak.
Jeg kan godt lide, når folk ikke smiler på billeder.
Nå? Hvorfor?
Det virker bare ærligt.
Jeg har ikke lyst til at smile, når folk peger et kamera mod mig.
De smiler faktisk aldrig.
-Det er ikke kun på billeder. -Det kan ikke være rigtigt.
Jo, faktisk.
Hvad mener du?
De har haft et hårdt liv. Meget anderledes end vores.
Det sted, de kom fra... Det var frygteligt.
De kom hertil uden noget og måtte klare sig selv.
Det er ligesom mine oldeforældre.
På min mors side.
Jeg har kun ét billede af min oldefar,
og han smiler i hvert fald ikke.
-Hvor kom han fra? -Rusland.
Rusland.
-Ja. Hvad med dine forældre? -Korea.
Jeg har en del indvandrere blandt mine elever.
Deres forældre kom hertil, ligesom dine.
Det er en ting.
Hvad mener du?
Nej, jeg mener... De er jo forskellige, men...
Der er en af dem, som...
Hun er født her, men hendes forældre er fra Iran.
Noget af det, hun taler og skriver om,
er så anderledes end det, jeg spekulerede på, da jeg var ti.
Hun plejede at rejse derover hver sommer.
Men det stoppede de med for et par år siden.
De er vel bange for vores regering.
Det er forfærdeligt.
Jeg har så ondt af hende.
Men på en måde gør det hende nok stærkere.
Hun er så bevidst og skarp og passioneret.
Hun bliver en kæmpestjerne. Det ved jeg.
Jeg ville satse på hende.
-Hvad hedder hun? -Nicki.
Nicki.
Er du sulten?
Ja.
Også mig.
Så siger han: "Det får mig til at føle mig lille."
-Jamen dog. -Ja. Jeg elsker ham.
Han er så oprigtig og tænksom.
Får universet dig til at føle dig lille?
Ja. Hvad med dig?
Det er ikke primært det, jeg føler, når jeg ser på det billede.
Kender du The Big Picture?
Ja. Jeg er vokset op her.
-Jeg har været på Griffith-observatoriet. -Selvfølgelig.
-Jeg elsker The Big Picture. -Det gør jeg også.
Du sagde, det får dig til at føle dig lille.
Det gør det.
Okay.
For mig er det nærmere: "Tænk, at jeg er et menneske."
Men en krop og en hjerne og hænder og øjne.
Jeg kan se og gøre ting.
Jeg er den her sindssygt komplicerede maskine.
I det store tomme rum med pletter af støv og gasser
er der en lille sten, hvor betingelserne er helt perfekte.
Og der er varmt vand,
så partiklerne i havet kan støde ind i hinanden
igen og igen i milliarder af år,
indtil de smelter sammen og reproducerer sig.
Og det har udviklet sig til mig?
Og nu kan jeg sidde her og spise en lækker vegetarkarryret
og tale med dig over Zoom.
Jamen, helt ærligt.
Det er det modsatte af lille.
Alt andet er så småt. Hvordan er jeg blevet så stor?
Stor føler jeg mig aldrig.
-Men du ved, hvad jeg mener. -Ja. Det er et mirakel.
Nej. Det er ikke et mirakel.
Det er det, der gør det så fedt. Det skete faktisk.
Mirakler er fup.
Ikke nødvendigvis.
-Det er definitionen på et mirakel. -Nej.
Okay. Definer "mirakel."
Okay.
Et mirakel er noget, man ikke kan forklare.
Ja. Men vi kan forklare det her.
Det er ikke en historie, nogen har fundet på. Det er videnskab.
-Videnskab består af historier. -Pas nu på.
Hvad?
-Modarbejd ikke videnskab. -Det gør jeg ikke.
Det lyder ellers sådan.
Du har lige sagt, at videnskab består af historier.
Historier er det modsatte af videnskab.
Historier giver ballade på mange måder.
Vent. Videnskab er, som jeg forstår det,
når man forsøger at finde ud af, hvad der rent faktisk foregår.
Men det fede ved forskere er, at de er ydmyge nok
til at indrømme, at de ikke kan fastslå noget med 100 procents sikkerhed.
De gør deres bedste.
De udforsker verden. Samler beviser.
Og så forsøger de at forstå det ved at fortælle en historie.
Den historie kaldes en hypotese.
Så tester de hypotesen ved at indsamle flere beviser.
Sommetider tager de fejl, og så må historien laves om.
Sommetider har de ret, og så bibeholdes historien,
indtil de finder nye beviser, som forkaster den gamle historie.
Så må de finde på en ny historie.
Er det dét, du fortæller dine elever?
Ja. Det er min remse.
Den er god.
Synes du?
Tak.
Men du skal ikke fortælle dem, at videnskab består af historier.
Så vil de tro, det er opdigtet.
Okay. Hvad skal jeg så fortælle dem?
At videnskab består af sande historier?
Okay.
Historier, som bliver mere og mere sande.
Godt.
Fint.
Det vil jeg sige fra nu af.
-Det lyder godt. -Hvis du siger det.
Det gør det.
Godt.
Nå?
Ja.
Sådan virker du ikke.
Ikke længere. Men sådan var det engang.
Svær depression?
Hvad ligger der i "svær"?
At den var svær.
Gad vide, om jeg har svær angst.
Har du angst?
Ja, det tror jeg.
Du ville vide det, hvis den var svær.
Det føles temmelig skidt.
Den lyder ikke svær.
Jeg var nødt til at tage en sygedag.
Jeg var sygemeldt i syv uger.
Hvad?
Nej, det er bare...
Jeg troede bare, min var svær.
Skal vi slukke lyset?
Okay.
Nu kan jeg ikke se dig.
Det gør ikke noget.
Kan du huske, dengang vi talte i telefon
uden at kunne se hinanden?
Ja. Det var helt tilbage i februar.
Jeg kan høre dit åndedræt.
Det er ligesom at være 14 igen.
Hvad mener du?
Når man talte med drenge.
Vi talte i telefon i timevis.
Ja. Ingen havde kørekort.
Man kunne ikke mødes.
Nej. Jeg havde en kæreste.
Det kan man vist godt kalde ham.
Det kaldte jeg ham dengang. Min kæreste.
Men vi mødtes aldrig.
Det skete over telefonen.
Hvad skete?
-Alting. -Hvad?
Du ved, jeg sagde til ham, hvad jeg ville gøre ved ham.
Hvad sagde du så?
Det får du ikke at vide.
-Hvorfor ikke? -Fordi.
Okay.
Gjorde du nogensinde det, du sagde, du ville gøre?
-Nej. -Nej?
Det var ikke det samme, når vi mødtes.
Der var noget særligt over at tale i telefon.
Så måske er det godt, vores første date var digital.
Måske.
Hvad tror du, der var sket, hvis vi havde været på en rigtig date?
Det ved jeg ikke. Jeg hader dates.
-Også mig. -Nej, jeg hader dem virkelig.
Det gør jeg også.
Fra det øjeblik, jeg ankommer, skal det bare overstås.
Ja.
For det meste ved jeg inden for det første minut,
at det ikke bliver til noget.
Præcis.
Jeg savner at gå ud at spise.
Det gør jeg ikke.
Første date burde aldrig være offentlig.
-Det er for kunstigt. -Hvad snakker du om?
Den skal altid være offentlig, i tilfælde af at fyren er voldtægtsmand.
Okay.
Men det er ikke andre mennesker, som generer mig.
Det er hele situationen.
Det føles som en jobsamtale.
Man sidder over for hinanden
og vurderer hinanden.
Det føles forretningsagtigt.
Og til sidst skal man måske kysse.
Hvem har lyst til at kysse nogen, de lige har mødt?
Jeg har lyst til at kysse dig.
Jeg har også lyst til at kysse dig.
Har du?
Ja. Det tror jeg.
Men ikke hvis det var en rigtig date?
Sikkert ikke, vel?
Godnat.
Så ville jeg tro, du ikke kunne lide mig.
Og jeg ville ikke trænge på mig, så jeg ville vente med at ringe.
Og så ville du tænke, at jeg ikke var interesseret,
eftersom jeg ikke ringede.
Så ville du ikke ringe til mig, og så var det overstået.
Sover du?
UNDSKYLD JEG FALDT I SØVN! HVAD MED MORGENMAD?
Det er ret omfattende.
Så jeg må hellere smutte.
Jeg skal præsentere det sidst på dagen.
Det lyder omfattende.
Det...
Det er virkelig spændende.
For mig i hvert fald.
Ja.
Det er en spændende tid, vi lever i.
-Lige nu? -Ja.
Jeg ville ikke kalde den spændende.
På grund af COVID?
Ja, og mange andre ting.
Jo, men jeg mener på makroplan.
Det bliver ikke mere makro end med en global pandemi.
Jo da.
Det har kun stået på i nogle måneder.
Ja, men det vil sikkert fortsætte i lang tid.
Ja. Det kan fortsætte i flere år,
men jeg taler om den æra, vi lever i.
Det føles, som om det er den æra, vi lever i.
Tror du, det bare bliver værre fremover?
Det gør det for mange.
Ikke for flertallet.
Ikke på lang sigt, hvis man ser på tallene.
Jo, men helt ærligt.
Hvad med at se på folks liv i stedet?
Jeg har talt om det her med mange af mine venner.
-Om hvad? -Og...
Af alle dem, vi kender,
er det de hvide mænd, som går mest i panik over alt det her.
Og...
Det er nok, fordi I altid har haft det privilegium,
at I har kunnet regne med, at alting nok skulle gå.
Og når I så møder modgang,
kan det føles som verdens undergang.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Ja, jeg er en hvid mand.
Jeg ved, det er et privilegium.
Men jeg tror ikke, jeg passer ind i det, du taler om.
Det ved jeg.
Hvis du tror, at jeg regner med, at alting nok skal gå,
så er det, fordi du ikke kender mig.
Jeg regner aldrig med, at noget som helst skal gå.
Måske er det derfor, du aldrig færdiggør ting.
Jeg må hellere komme afsted.
Fint.
-Farvel. -Farvel.
Fandens.
Hej. Du har ringet til Emily Song.
Læg en besked, så ringer jeg tilbage. Tak.
Hej, Emily. Det er Josh.
Jeg prøver at lægge en besked.
Jeg ved ikke, om du aflytter beskeder. Jeg gør ikke.
Men jeg vil gerne sige undskyld, og ikke bare med en sms.
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg ved, jeg kan være negativ. Det er ikke sådan, jeg vil være.
Men jeg har også tænkt på det,
du sagde, om at du ikke ved noget om musik.
Det bliver en lang besked. Jeg lyttede lige til noget.
"Waterloo Sunset" af The Kinks.
Men det er ligegyldigt, hvad det for en sang.
Det er pointen.
Jeg forsøgte at huske, hvilket album den er på,
hvornår albummet udkom og hvilke andre album der udkom det år.
Det gik op for mig, at jeg slet ikke lyttede til sangen.
Jeg var så optaget
af alle de her ubetydelige tanker.
Hvis jeg ikke vidste noget om det,
ville jeg måske være i stand til bare at lytte til musikken.
Det fik mig til at tænke på...
Jeg vil gerne lytte til noget musik med dig en dag.
Jeg vil se, hvordan du gør det.
Jeg kan virkelig godt lide dig.
Okay. Hej.
-Hej. Kom ind. -Hej. Tak.
Velkommen. Det er her, det sker.
-Smukt. -Tak.
Godt.
Vi ordner lige betalingen.
-Kort? -Jeg har betalt med telefonen, ikke?
Halvdelen med telefonen og halvdelen her.
Javel.
Okay.
Den er langsom i dag.
Det er fint.
Det blev afvist.
Ja, men jeg har lige betalt halvdelen med det samme kort.
Jeg prøver igen.
Måske er den bare langsom.
-Nej. Måske har du nået maksimum. -Nej.
-Jeg har nået maksimum. -Har du et andet kort?
Ja, men jeg bruger det aldrig.
Jeg nåede maksimum på det,
så jeg oprettede det her, fordi renten er lavere,
og så betaler jeg af på det gamle.
Så har du vel nok til at betale den anden halvdel.
Ja. Jeg har bare lovet mig selv, at jeg ikke vil bruge det kort.
Det er det rette at gøre.
-Det gør ondt. -Jeg er ligeglad.
Undskyld.
-Kan vi starte forfra? -Starter forfra.
Nu og her.
Nu og her
Ingen andre steder
Nu og her
Ingen andre steder
-Tiderne -Tiden
Tiden
Okay.
Nu og her
Nu og her.
Nu og her
Er det muligt, at de ikke har indset, at vi aldrig giver op?
Ingen andre steder
Vi giver aldrig op.
Nu og her
Den forestående opgave er ikke umulig.
Ingen andre steder
Vi er samlet her.
Nu og her
Ingen andre steder
Nu og her
-Se nu. -Ingen andre steder
Nu og her.
Vil du høre den?
Ja. Lige om lidt.
-Forfra? -Ja. Tak.
Tekster af: Mads Moltsen