כן, אז… יש רק חדשות טובות.
הציונים שלה מעולים והיא נפלאה בכיתה.
היא שואלת שאלות טובות ויש לה דעות משל עצמה.
אני בטוח שכשתגדל,
היא תוכל לעשות מה שתרצה בחייה.
בטח.
סליחה?
לא, תודה. זה מתוק מאוד מצדך.
אני רציני.
לא, אני יודעת.
בסדר, אז… יש לך שאלות?
אני רק… אני הייתי כמוה.
מעולה. -כן. כן.
אלוהים, היו לי ציונים מושלמים בגיל 11.
נחמד. -אלוהים.
בכיתה ה'? בחייך. הייתי פיצוץ במתמטיקה.
נהגתי לקבל מאיות בכל המבחנים. -אדיר.
כלומר, אתה יודע, זה לא באמת שינה, אבל זה היה כיף אז.
וכולם נהגו להגיד לי את אותו הדבר.
"היא חכמה מאוד. היא תוכל לעשות מה שתרצה אם רק תחליט."
תראה לאן זה הוביל אותי.
אתה צריך לענות?
לא, לא. -לא, זה בסדר. זה בסדר.
אני צריכה לסיים ממילא. אז אתה יכול לטפל בזה.
ותודה, לא, זה בסדר. -זה באמת בסדר. אפשר…
זה בסדר. תודה רבה על הזמן שלך.
בסדר. תודה לך.
ביי. -ביי-ביי.
היי, אתה יכול לדבר עם אבא שלך, בבקשה?
הוא התקשר אליך? -הוא מתקשר מלא, אחי.
אמרתי לך לא לתת לו את המספר שלך. -לפני עשר שנים?
מה אתה רוצה שאעשה? -פשוט אל תענה.
אחי, הוא לא יפסיק להתקשר. -כבה את הטלפון שלך.
יש לי בת, אחי. אני לא יכול לכבות את הטלפון.
אתה יכול… הוא יפסיק עוד מעט, בסדר? -תענה בבקשה.
אני לא יכול. אל תעשה את זה. -אני אענה לו.
ארטי. היי, מה נשמע?
הלו? ויקטור?
היי, אבא.
ג'וש, אלוהים אדירים. תודה לאל.
אתה לא יכול להתקשר אל ויקטור באמצע הלילה.
אני חווה התקף לב. אתה שומע אותי?
בבקשה, אני מפחד.
אתה נשמע בסדר.
אני צריך ללכת לבית החולים. -אז לך לבית החולים.
אין לי מכונית. -הייתה לך בפעם הקודמת שנפגשנו.
לפני כמה זמן זה היה?
תשמע, אם אתה באמת חווה התקף לב, תתקשר למוקד החירום.
לא, הם לא יגיעו בזמן.
למען השם, אתה חושב שאני מרמה אותך? אני לא.
אני לא מרגיש את זרוע שמאל מאז 19:30.
אז התקשרתי אליך לראשונה, לא ענית.
המצב מחמיר, בסדר?
יש לי כאבים בחזה. אני לא יכול לנשום.
יש לי סחרחורת. אלוהים, יש לי סחרחורת עכשיו.
אני מסתובב. אני מסתובב. אני מסתובב.
אלוהים. אני מסתובב. אני מסתובב. אני מסתובב.
אלוהים.
תיכנס מאחור. -מה?
יש מגפה. אתה בלי מסכה בכלל.
תיכנס מאחור. -בסדר.
בית נחמד. -אתה מוכן לנהוג, בבקשה?
הוצאת כרטיס אשראי על שמי.
מה?
אמרתי שהוצאת כרטיס אשראי על שמי.
אין לי מושג על מה אתה מדבר. -שלחו אחריי סוכנות גבייה.
זו סתם רמאות.
היה חיוב בשה ג'ייז'ס בסנטה מוניקה.
הרבה אנשים אוכלים בג'ייז. -אני לא אוכל שם. אתה אוכל שם.
אז מה? אז הם יודעים איפה אבא שלך אוהב לאכול.
לא קשה לגלות את זה.
אני יכול להגיד לך איפה אבא של הבחור הזה אוהב לאכול.
תן לי עד מחר. אשיג לך את המידע הזה.
לא אמרת להם את מספר הזהות שלך, נכון?
- בית החולים מזרח הוליווד אמבולנס -
בסדר, לילה טוב.
מה? אתה זורק אותי כאן כמו נהג מונית?
כן, היית צריך טרמפ.
כן. -אז לך.
אתה לא בא איתי?
לא, אני לא בא איתך לבית חולים עכשיו.
אתה שם לב מה קורה בעולם?
בסדר. אם אתה לא נכנס, אני לא נכנס.
אתה לגמרי נכנס לבית החולים עכשיו. -למה? זה לא יעזור.
זה יעזור אם אתה חווה התקף לב. -לאו דווקא.
בסדר, אז אתה אומר שלא באמת היה לך התקף לב.
לא. אני חושב שהיה לי. אני פשוט חושב שזה עבר.
זה דבר רע? היית מעדיף שאמות?
היו לי תסמינים מטרידים. הם שוככים, תודה לאל,
אז בוא נלך לשתות כוסית.
צא. -בחייך.
לאן אתה הולך? -אני הולך הביתה.
מה תעשה שם? -אלך לישון. השעה 02:00.
אם תלך הביתה עכשיו, לא תירדם ממילא.
בחייך, כוסית אחת.
הברים סגורים. -אני מכיר מקום שנוכל ללכת אליו. זה רק…
אתה יודע שאני לא שותה, נכון? אני לא שותה מאז גיל 13.
אתה לא זוכר את זה?
בסדר. בוא נשתה קפה.
הכול סגור, אבא. -אז נלך למקדונלד'ס מזוין.
אני לא נכנס למקדונלד'ס.
- מק-קפה -
אתה מוכן לקחת אחד? קניתי לך.
לא, תודה.
בסדר, אז… אשתה רק מאחד מהם
למקרה שתשנה את דעתך.
לא אשנה את דעתי. -בסדר.
אוי, שיט. אני חושב ששתיתי משניהם עכשיו.
לא אכפת לי. -בסדר.
אז… מה שלומך?
בסדר. מה שלומך?
איך אתה רוצה שאענה?
באמת מסקרן אותך מה שלומי או שאתה סתם מרצה אותי?
מה אתה עושה לאחרונה? -למה אתה רוצה לדעת?
אני רוצה לדעת כי אני באמת סקרן לדעת מה שלומך.
אתה אולי לא מסתקרן לגביי, אבל אני זקן ומשעמם.
אתה צעיר. אמורים לקרות אצלך דברים.
סליחה שאני מאכזב אותך.
בחייך. אתה לא… -מה אתה רוצה?
אני לא רוצה כלום. אני רק רוצה לדעת עליך.
אני רוצה לדעת על החיים שלך, על מה אתה חושב.
אתה הבן שלי. אני רוצה לדעת הכול.
בחייך. אקח מה שתיתן לי. מה עשית היום?
אתה אופה לחם כמו כולם?
אני כל הזמן שומע שכולם אופים לחם כל הזמן.
כולם מחפשים שמרים ואיש לא משיג.
אתה קנית את כל השמרים?
לא. אני רק עובד.
יש לך הופעות? בסקייפ או משהו? -לא הופעות. יש לי עבודה.
לא, אני יודע שזו עבודה קשה כשאתה עושה את זה למחייתך.
אני מורה.
בסדר. שיעורים פרטיים?
אני מורה של כיתה ה'. בית הספר היסודי ואן נייס ווסט.
רגע. אתה… מלמד בבית ספר?
כן. כלומר, עכשיו זה בזום, אבל כן.
לא צריך תעודות בשביל זה? -יש לי תעודת הוראה.
אלוהים.
ואיך הולך?
אני מת על זה.
מעולה. באמת, אני גאה בך מאוד.
עשית לי את היום. עשית לי את השנה.
מצאת משהו שאתה אוהב לעשות ואתה עושה את זה.
מה עוד יש? ואתה מלמד. אתה עוזר לילדים.
אני מרגיש שאני אדם טוב רק בזכות העובדה שאני לידך.
מתחשק לי להתקשר לכל מי שאני מכיר עכשיו ולהגיד לו שהבן שלי מורה.
בסדר.
בכל אופן, אני חושב שמה שאתה עושה מעולה.
באמת. -תודה.
אז מה אתה עושה?
אני? אתה יודע.
האמת היא שאני קורא הרבה.
אתה יודע, מכבה את הטלוויזיה ופותח ספר.
קראת פעם את "החטא ועונשו"? -לא.
זה אדיר. רוסי מאוד.
זה על בחור שרוצח זקנה,
כלומר, לא בשביל כסף או משהו,
אין סיבה מעשית לכך שהוא הורג אותה.
אבל העניין הוא שמבינים למה הוא עשה את זה.
כלומר, הוא יוצא מדעתו, אבל אפשר להזדהות איתו
כי אין לו עם מי לדבר. -מה אנחנו עושים?
אני מדבר, אנחנו מדברים שוב.
כן, אבל אנחנו לא מדברים על כלום. -בסדר. על מה אתה רוצה לדבר?
אתה יודע מה? למה שלא…
פשוט אחזור. -מה שלום בת'?
מה שלום הילדים? -הם בסדר.
אני לא פוגש אותם הרבה. -יותר ממני.
לא פגשתי את הצעירה בכלל. קוראים לה שרה, נכון?
כן. -אני בטוח שאני לא צריך להגיד לך
שכואב לי מאוד
שיש לי נכדה שאסור לי לפגוש.
יש לך מושג מה העניין? כי למען האמת, אני מבולבל.
התגובות של אחותך היו מוגזמות תמיד,
אבל זה כבר גדול הרבה יותר.
אני מגיע באיחור לגינת המשחקים כמה פעמים ופתאום…
זה לא כי הגעת באיחור. זה כי היית מסטול. והפלת את דיוויד.
סלח לי. לא הייתי מסטול באותו היום. -הייתי שם.
אני יודע שראית אותי מסטול. -היית מסטול לגמרי באותו היום.
אתה לא מקשיב. -למה אני לא מקשיב?
ניסיתי להציל ילד אחר מנפילה.
אני לא יודע אם אתה זוכר, כי אתה בחרת
להפוך את זה לסיפור על כך שאני דפוק.
אבל ילד אחר טיפס על הדבר הזה, איך שלא קוראים לזה,
וההורים לא היו בסביבה. בטח היו בטלפון או משהו.
ואני הייתי היחיד בסביבה. הילד התחיל ליפול.
הצלחתי להכניס יד אחת מתחתיו.
אילו לא הייתי עושה את זה, הילד בטח היה שובר את המפרקת.
וכן, הייתי צריך להוריד יד אחת מדיוויד,
כן, הוא נפל לאדמה, על הגב.
הוא לא נפצע בכלל, זה רק הבהיל אותו,
אבל מתברר שמוסר ההשכל הוא שאני מטרד כלשהו.
זו לא החלטה שלי.
אני מעריך את התמיכה שלך.
בכל אופן, למי אכפת מדיוויד? הוא תמיד היה חרא קטן.
איך שרה?
היא שונה לגמרי מדיוויד. היא נפלאה.
השבח לאל.
אז ספר לי עליה.
בת כמה היא עכשיו? -היא בת חמש.
אלוהים.
היא…
היא אוהבת צלילים חרישיים.
למשל, אנחנו יושבים בחצר יחד,
אם יש לנו זמן לבד,
ומקשיבים לרוח או לינשוף או משהו.
ואנחנו אומרים זה לזה מה אנחנו שומעים.
אנחנו מנסים לדבר בקולות חרישיים, מתחרים מי יכול ללחוש חלש יותר.
ודברים כאלה. -כן. זה…
אנחנו נהגנו לעשות את זה. -מה נהגנו לעשות?
מי לוחש הכי בשקט. זה היה אחד המשחקים שלנו.
לא נכון. -בטח שכן.
אתה עושה צחוק? אתה לא זוכר? -לא.
היית צעיר מאוד. בגיל שלה.
גם היא בטח לא תזכור שעשתה את זה
כשתהיה מבוגרת. -אני חושב שהיא תזכור.
זה לא הוגן. זה טירוף.
אתה ואני, בהחלט, כשהיית ילד קטן
נהגנו ללחוש זה לזה
ומי שהיה שקט יותר, ניצח. -מצטער. אני פשוט לא זוכר את זה.
אני לא יודע מה להגיד.
הלב שלי נשבר.
אתה בטח לא זוכר דברים רבים שעשינו יחד.
אתה זוכר את הלילה שהופעתי בטרובדור?
אתה מזכיר את זה הרבה.
לא, לא מכך שאני מדבר על זה. היית שם.
אני יודע. ראיתי את התמונה. -לא את התמונה. אתה זוכר את זה?
אולי. קשה לדעת. הייתי צעיר.
רצית מאוד ללכת. אתה זוכר את זה?
התכוננתי ליציאה ורצית מאוד לבוא איתי.
ואמרתי לרות, "אני רוצה שהבן שלי יראה אותי מופיע בטרובדור."
והיא אמרה שאתה צעיר מדי ושאתה כבר במיטה ואמרתי…
"בסדר, לא אתווכח על כך.
זה הלילה הגדול בחיי כאמן,
לא אשב כאן ואתווכח."
אז יצאתי, נכנסתי למכונית,
הקפתי את הרחוב בנהיגה כדי שתשמע את הרכב מתרחק.
יצאתי מהרכב, חזרתי לבית בהליכה,
נכנסתי לחדר השינה שלך והוצאתי אותך.
וזו הסיבה שאתה לובש פיג'מה בתמונה ההיא, כי הברחתי אותך מהבית.
נכון? ונסענו במכונית יחד,
רק אתה ואני, מעל קולדווטר קניון ועד הוליווד.
אתה לא זוכר את זה?
אולי. -אז תנסה.
קשה לדעת. כן, אולי אני זוכר.
זה היה הרגע הנפלא בחיי. אני לא מגזים. באמת.
לנהוג לטרובדור כשאתה לצדי.
זה הרגע שאני נוצר בלבי עד היום כי…
כלומר, ההופעה עצמה… היא לא הייתה מאכזבת,
היא פשוט לא הייתה משהו מיוחד.
המקום לא היה מלא. זה היה יום שלישי.
הקהל היה חבורה של שמוקים טרנדיים
שחושבים שהם אנשי רוקנרול קשוחים מדי
כדי להעריך כתיבת שירים ראויה לשמה.
כלומר, אם לא היה לך זוג מגברי מרשל ופדל וה-וה
ושם טיפשי כמו סלאש או פאף
או איך שקוראים לכל להקות השיער שמחקות את זפלין, איש לא היה מעוניין.
וזה היה הסיפור של הקריירה העלובה שלי.
אבל אתה…
היה לך כיף חיים.
היית ממש לצד הבמה
כי אין מאחורי הקלעים בטרובדור,
אז ראיתי אותך.
ובכל פעם כשנמאס לי מהשמוקים במכנסי העור שלהם
שניהלו שיחות משלהם בזמן שאני ניסיתי לשיר,
הבטתי וראיתי אותך מביט אליי חזרה.
והיה ברור לפי המבט שלך…
שאתה באמת מאזין למוזיקה.
אתה זוכר את זה, לפחות? אתה זוכר אותי שר?
כן.
כן, אתה זוכר, מה?
אני לא רוצה להתרברב, אבל מהיום שנולדת,
בכל פעם כששרתי לך, התחברת מייד.
ידעתי עוד לפני שזחלת שתהיה מוזיקאי.
ואני לא מתכוון לתעשיית המוזיקה. אני מתכוון…
מוזיקאי אמיתי. אמן. זה היה תמיד עמוק מאוד אצלך.
נהגתי פשוט לחבק אותך ולהסתובב בבית ולשיר לך.
זה היה המהלך שלי כשהיית תינוק.
אם כעסת, אם היית עצוב, אמרתי, "תני לי את הילד",
ואחרי כמה שירים, היית נרגע.
ולפני השינה שרתי לך בכל לילה. את אותו השיר במשך שנים.
אתה זוכר את זה, נכון?
אתה זוכר את השיר?
"נהר הירח…" -אבא.
אבא, אתה יכול להפסיק?
"רחב מקילומטר
אחצה אותך עם סגנון יום אחד
הו, יוצר החלומות, שובר הלבבות
בכל מקום שאליו תלך, אלך איתך
שני נוודים
יוצאים לראות את העולם
יש המון מהעולם לראות
אנחנו רודפים את אותן הקשתות
ממתין מעבר לעיקול
ידידי הוותיק
נהר הירח ואני…"
ואז נהגתי להגיד, "לילה טוב. אני אוהב אותך."
ומה נהגת לענות?
כדאי שאלך הביתה. אני צריך לעבוד בבוקר.
כן. גם אני.
גם אתה?
כן. אתה מופתע? -כן.
דברים רבים קורים בשנה או שנתיים. כמה זמן לא נפגשנו, שנתיים?
כמעט שלוש. -כן, אז…
מה אתה עושה? -מה זאת אומרת?
אמרת שיש לך עבודה בבוקר. מה אתה עושה?
כן. אני… חזרתי למכירות. אותו עניין.
מתקשר לאנשים, פודה המחאות.
זה אסון.
אנשים קונים דברים במגפה? -אני מניח שאנשים מסוימים קונים,
אבל עוד לפני כל הטירוף הזה, העבודה השתנתה.
כבר אין בה כבוד.
הלקוח שונא אותך עוד לפני שהוא מרים את השפופרת.
זה לא בר קיימא. אני אעזוב את זה.
כן.
אני רק חוסך כסף.
ברגע שאצליח לאסוף 20 אלף, אם אאסוף בזמן, יש לי דרך.
מה?
רק במקרה אתה מנסה לארגן 20 אלף דולר
ואז יש לך התקף לב מזויף ואז אתה מתקשר אליי?
אתה שאלת אותי במה אני עובד. אני לא העליתי את הנושא. אתה העלית אותו.
יש לי הזדמנות
וסיפרתי לך עליה במהלך שיחה
כי שאלת. זה הכול. -בסדר.
בחייך, זה צ'אק פרגוסון. אתה מכיר את צ'אק.
בילינו יום בסירה שלו במרינה.
אתה זוכר את זה. -אני דווקא זוכר, כן.
כן, אז צ'אק הצליח מאוד ב-20 השנים האחרונות במחסנים.
לאנשים יש דברים שהם לא צריכים.
הם לא רוצים לזרוק אותם. הם צריכים לאחסן אותם איפשהו.
לצ'אק יש כמה עשרות מחסנים,
בעיקר במרכז קליפורניה,
אבל הוא בוחן אחד חדש בלנקסטר. הוא סיפר לי עליו.
ההנהלה לא טובה, אז הוא יקנה אותו, יגדיל את הרווחים,
יקבל תשואה מעולה. וזה גם עמיד למיתון.
הם דווקא מצליחים מאוד עכשיו
כי כשאנשים מתחילים לאבד בתים,
הם צריכים מקום לשים את השטויות שלהם.
זה מממן את עצמו בתוך כמה שנים.
אצטרך לשאול את צ'אק, אבל אולי אוכל להכניס אותך לעסקה,
אם אתה רוצה. -והנה זה בא.
לא, אני לא מנסה לדחוף… -אבא, אין לי 20 אלף דולר.
אין לי דולרים בכלל. -לא פניתי אליך בשביל כסף.
גם אילו היה לי כסף בבנק, ואין לי,
לא הייתי נותן אותו לך, כי שנינו יודעים מה תעשה בו.
זה לא נכון! -אני הולך הביתה.
אמרתי שזה לא נכון. אין לך מושג על החיים שלי.
היי!
אל תתרחק ממני.
תשמע, אני… אני לא מי שהייתי. באמת.
אתה בדיוק אותו האדם שהיית תמיד.
ואני לא יכול לעזור לך.
אתה בדיוק כמוני.
לא. במשך כל חיי ניסיתי לא להיות כמוך!
אתה שונא את עצמך, בדיוק כמוני!
אתה לא יכול להפסיק לחשוב על כל הדברים שהיית צריך לעשות
ועל הסיבות שלא עשית אותם.
עכשיו מאוחר מדי.
והמוח שלך מסתובב במעגלים, בדיוק כמו שלי.
ההבדל הוא שאני לא מאשים איש מלבד עצמי.
ואתה מאשים אותי.
זה נחמד, מה?
שזה באשמת מישהו אחר. לא באשמתך.
כן. זה נעים.
קצת כמו סם.
היי. יש לך לאן ללכת?
אל תדאג לי.
ג'וש! היי, תתעורר. לא אתן לך לפספס את זה.
אתה יכול לראות את זה. בוא. קדימה.
אני יודע. זה קשה. אבל אנחנו יכולים,
זה ישתלם. לא אמרתי לכם שיגיע מטאור?
אמרתי לכם שזה הסוף של הכול.
הנה. אתם רואים? אני לא רוצה שתפחדו.
זה לא יכאב. זה יקרה מהר מאוד.
זה יהיה הדבר הכי בוהק שראיתם בחייכם ואז הכול ייגמר.
אבל זה בסדר, כי זכינו לראות את זה. ואני אוהב אתכם.
אני אוהב את שניכם מאוד. אני אוהב אתכם. אני אוהב אתכם.
אני אוהב אתכם.
תרגום: אסף ראביד