Der er kun positive ting at sige.
Hendes karakterer er flotte. Hun er skøn i timerne.
Hun stiller gode spørgsmål. Hun har sine egne holdninger.
Jeg er sikker på, at når hun blive ældre,
vil hun kunne blive lige, hvad hun har lyst til.
Helt klart.
Undskyld?
Nej. Tak. Det er sødt af dig.
Jeg mener det skam.
Det ved jeg.
Okay. Har du nogen spørgsmål...
Jeg var ligesom hende.
-Nå, super. -Ja.
Jeg fik topkarakterer, da jeg var 11.
Fedt.
Og i femte klasse? Jeg var et matematikgeni.
-Topkarakterer til alle prøver. -Det er da fedt.
Det var jo ligegyldigt, men det føltes godt dengang.
Jeg fik de samme ting at vide.
"Hun er så kvik. Hun kan alt, så længe hun gider."
Og hvad fik jeg ud af det?
Skal du tage den?
-Nej. -Det er helt okay.
Jeg skal alligevel videre. Tag du bare den.
-Tak skal du have. -Det er fint. Vi kan...
Det er okay. Tak for din tid.
Okay. Tak.
-Farvel. -Farvel.
Kan du ikke tale med din far?
-Har han ringet til dig? -Han ringer.
-Hvorfor gav du ham også dit nummer? -Det er ti år siden.
-Hvad skal jeg gøre? -Ignorer ham.
-Han stopper ikke. -Sluk din telefon.
Jeg har en datter. Jeg kan ikke slukke den.
-Vil du ikke... Han stopper. -Tag nu den telefon.
-Det kan jeg ikke. -Nu tager jeg den.
Hej, Artie. Alt vel?
Hallo? Victor?
Hej, far.
Josh, gudskelov.
Du skal ikke ringe til Victor midt om natten.
Jeg har fået et hjerteanfald. Hører du?
Jeg er bange.
Du lyder rask nok.
-Jeg skal på hospitalet. -Så gør det.
-Jeg har ingen bil. -Det havde du, sidst jeg så dig.
Ja, men hvor længe er det siden?
Hvis du har fået et hjerteanfald, så ring 112.
De når ikke frem i tide.
For fanden, tror du, jeg laver sjov? Det gør jeg ikke.
Jeg har ikke kunnet mærke min venstre arm siden 7:30.
Det var da, jeg ringede første gang.
Og det bliver værre.
Jeg har smerter i brystet. Åndedrætsbesvær.
Jeg bliver svimmel. Åh gud, jeg bliver svimmel nu.
Det snurrer rundt.
Åh gud. Det snurrer rundt.
Jøsses.
-Ind på bagsædet. -Hvad?
Du har ikke noget mundbind på.
Tag bagsædet.
-Dejligt sted. -Kør nu bare.
Du har åbnet et kreditkort i mit navn.
Hvad?
Du har åbnet et kreditkort i mit navn.
-Jeg aner ikke, hvad du snakker om. -De har sendt mig til inkasso.
Det er et fupnummer.
Det er blevet brugt på Chez Jay i Santa Monica.
-Der er mange, der tager dertil. -Ikke mig. Du gør.
Og hvad så? De ved, hvor din far spiser. Det er ikke så svært at finde ud af.
Jeg kunne sige, hvor den fyrs far spiser.
Giv mig indtil i morgen. Så finder jeg ud af det.
Du gav dem ikke dit CPR-nummer, vel?
Nå, godnat.
Sætter du mig bare af som en anden taxachauffør?
Du havde brug for et lift.
-Ja. -Så gå.
Kommer du ikke med?
Nej. Jeg vil ikke med ind på et hospital.
Følger du ikke med i, hvad der sker?
Hvis du ikke vil med, går jeg ikke derind.
-Det gør du i hvert fald. -Det nytter ikke noget.
-Jo, hvis du har fået et hjerteanfald. -Ikke nødvendigvis.
Nå, så du har ikke fået et hjerteanfald.
Jo, det fik jeg. Men nu et det overstået.
Er det nu skidt? Skulle jeg hellere være døden nær?
Jeg havde nogle alvorlige symptomer. De fortager sig heldigvis.
Lad os få noget at drikke.
-Ud. -Kom nu.
-Hvor skal du hen? -Hjem.
-Hvad skal du der? -Sove. Klokken er 2 om natten.
Hvis du tager hjem nu, kan du alligevel ikke sove.
Kom nu. En godnatdrink.
-Barerne er lukkede. -Jeg kender et sted.
Du ved, jeg ikke har drukket, siden jeg var 13.
Kan du ikke huske det?
Okay, fint. Lad os få en kop kaffe.
-Alt er lukket, far. -Så tager vi på McDonald's, for fanden.
Jeg skal ikke ind på en McDonald's.
Tag den nu. Jeg har købt den til dig.
Nej tak.
Okay. Jeg drikker kun af en af dem,
hvis du skulle ombestemme dig.
-Jeg ombestemmer mig ikke. -Okay.
Pis. Nu har jeg vist drukket af begge to.
-Jeg er ligeglad. -Fint.
Nå... hvordan har du det?
Fint. Hvad med dig?
Hvordan skal jeg svare på det?
Er du oprigtigt interesseret, eller taler du mig bare efter munden?
-Hvad går du og laver for tiden? -Hvorfor spørger du?
Fordi jeg er oprigtigt interesseret i, hvordan du har det.
Det går måske ikke begge veje, men jeg er gammel og kedelig.
Men du er ung. Du skal have gang i alt muligt.
Jeg er ked af at måtte skuffe dig.
-Kom nu. Du... -Hvad vil du?
Jeg vil ikke noget. Jeg er bare nysgerrig.
Jeg vil høre om dit liv. Hvad du går og spekulerer på.
Du er min søn. Jeg vil vide alt.
Kom nu. Hvad som helst. Hvad har du lavet i dag?
Bager du som alle andre?
Jeg hører, at alle bager brød for tiden.
Alle vil have gær, men det er ikke til at opdrive.
Har du købt al gæren?
Nej. Jeg arbejder bare.
-Spiller du koncerter? -Ikke koncerter. Det er et job.
Jeg ved, det er hårdt arbejde, når man lever af det.
Jeg er lærer.
Nå? Altså privatlærer?
Jeg underviser i femte klasse. Van Nuys West Elementary.
Vent. Er du skolelærer?
Ja. Nu foregår det på Zoom, men ja.
-Skal man ikke være uddannet? -Det er jeg.
Jøsses.
Hvordan er det så?
Jeg elsker det.
Det er da fedt. Jeg er virkelig stolt af dig.
Du har lige reddet min dag. Du har sgu reddet mit år.
Du har fundet noget, du elsker at lave.
Hvad mere kan man ønske sig? Og du er lærer. Du hjælper børn.
Jeg føler mig som et godt menneske i dit selskab.
Jeg har lyst til at ringe til alle og fortælle dem det.
Okay.
Jeg synes, det er fantastisk.
-Det mener jeg. -Tak.
Hvad går du og laver?
Mig? Åh, du ved.
Jeg har faktisk læst en hel del.
Slukket for fjernsynet og åbnet en bog.
-Har du læst Forbrydelse og straf? -Nej.
Den er fantastisk. Meget russisk.
Den handler om en fyr, som dræber en gammel dame.
Ikke for penge.
Der er ingen praktisk grund til at dræbe hende.
Men man forstår, hvorfor han gjorde det.
Han er ved at blive vanvittig, men man kan relatere til ham.
-Han har ingen at tale med... -Hvad er det, vi laver?
Jeg taler. Vi taler sammen igen.
-Men vi taler ikke om noget. -Okay. Hvad vil du tale om?
Hør, skal vi ikke...
-Jeg vender bare om. -Hvordan har Beth det?
-Hvad med børnene? -De har det fint.
-Jeg ser dem ikke så ofte. -Oftere end mig.
Jeg har ikke engang mødt den yngste. Er det Sara, hun hedder?
-Ja. -Jeg behøver ikke sige det til dig,
men det gør ondt
at have et barnebarn, man ikke må besøge.
Ved du, hvad det går ud på? Jeg forstår det ikke.
Din søster har altid overreageret på ting,
men det her er jo ekstremt.
Jeg dukker for sent op på legepladsen et par gange, og så...
Det var ikke, fordi du kom for sent. Du var høj. Og du tabte David.
-Jeg var ikke høj den dag. -Jeg var der.
-Jeg ved, du har set mig være høj. -Du var høj den dag.
-Du lytter ikke. -Hvad lytter jeg ikke til?
Jeg forsøgte at gribe det andet barn.
Det husker du ikke, for du har besluttet dig for,
at det handler om, at jeg er en taber.
Men der var et andet barn, som klatrede op på den der tingest,
og forældrene var der ikke. De gloede vel på deres telefoner.
Jeg var den eneste i nærheden. Og så faldt han.
Men jeg nåede at afbøde faldet.
Havde jeg ikke gjort det, havde han brækket nakken.
Og ja, jeg var nødt til at slippe David.
Og ja, han faldt ned på jorden. Fladt på ryggen.
Ingen skader. Han blev bare skræmt.
Men det viser åbenbart, at jeg er farlig.
Det er ikke min beslutning.
Jeg sætter pris på din støtte.
Hvem bryder sig også om David? Han har altid været en lille lort.
Hvordan har Sara det?
Hun er helt anderledes end David. Hun er skøn.
Gud ske tak og lov.
Fortæl mig om hende.
-Hvor gammel er hun nu? -Hun er fem.
Åh nej.
Hun...
Hun kan lide sagte lyde.
Hvis vi for eksempel sidder i haven sammen,
bare hende og jeg,
så lytter vi til vinden, en ugle eller sådan noget.
Vi fortæller hinanden, hvad vi kan høre.
Og så hvisker vi til hinanden. Det gælder om at være mest stille.
Det er en ting, vi har.
-Det var de, vi plejede at gøre. -Hvad var?
Hvem kan hviske lavest? Det var en af vores lege.
-Nej, det var ikke. -Jo, det var.
-Helt ærligt? Kan du ikke huske det? -Nej.
Du var meget ung. På alder med hende.
Hun glemmer sikkert også, at I har gjort det,
-når hun bliver ældre. -Næppe.
Det her er for langt ude.
Jeg mener det. Da du var en lille dreng,
hviskede vi til hinanden.
-Den, der var mest stille, vandt. -Beklager. Det husker jeg ikke.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Du knuser mit hjerte.
Der er sikkert mange ting, du ikke kan huske.
Kan du huske den aften, jeg spillede på Troubadour?
Du nævner den ofte.
Nej, ikke fordi jeg taler om det. Du var der.
-Det ved jeg. Jeg har set billedet. -Ja, men kan du huske det?
Måske. Det er svært at sige. Jeg var lille.
Du ville så gerne med. Kan du huske med?
Jeg var på vej ud ad døren, og du ville så gerne med.
Jeg sagde til Ruth: "Min søn skal se mig spille på Troubadour."
Hun mente, du var for lille. Du var lagt i seng. Så sagde jeg:
"Jeg vil ikke skændes.
Det er den største aften i mit kunstnerliv.
Jeg vil ikke sidde her og skændes."
Så jeg gik ud af døren. Jeg satte mig i bilen.
Jeg kørte rundt om blokken, så hun kunne høre, at jeg kørte.
Så steg jeg ud af bilen og gik tilbage til huset.
Jeg klatrede ind gennem dit vindue og løftede dig ud.
Der er derfor, du er iført nattøj på det billede.
Vi kørte afsted sammen,
du og jeg, gennem Coldwater Canyon til Hollywood.
Kan du ikke huske det?
-Måske. -Prøv.
Det er svært at sige. Jo, måske husker jeg det.
Det var det største øjeblik i mit liv. Jeg overdriver ikke.
Den køretur med dig til Troubadour
er et minde, jeg altid vil værne om.
Fordi selve koncerten... Jeg vil ikke ligefrem kalde den skuffende.
Men den var ikke noget at skrive hjem om.
Salen var ikke fuld. Det var en tirsdag aften.
Publikum var en flok snobber,
som mente, de var alt for rock'n'roll
til at værdsætte ordentlig sangskrivning.
Medmindre man havde en stak Marshall-højttalere og en wah-wah-pedal
og hed noget åndssvagt som Slash eller Puff,
eller hvad de Zeppelin-wannabes nu hed, var man ligegyldig.
Den historie er et billede på min elendige karriere.
Men du...
Du havde det så sjovt.
Du stod lige ved siden af scenen,
for der var intet baglokale på Troubadour.
Jeg kunne se dig.
Hver gang jeg blev træt af de fjolser i deres læderbukser,
som plaprede løs, men jeg forsøgte at synge,
så kiggede jeg til siden, og så stod du der og så på mig.
Jeg kunne tydeligt se på dig,
at du faktisk lyttede til musikken.
Kan du i det mindste huske det? Kan du huske, jeg sang?
Ja.
Ja, det kan du nemlig.
Ikke for at blære mig, men fra den dag, du blev født,
lyttede du altid, når jeg sang.
Før du kunne kravle, vidste jeg, at du ville bliver musiker.
Ikke at du skulle ind i musikbranchen.
Jeg mener en ægte musiker. En kunstner. Det påvirkede dig meget.
Jeg plejede at gå rundt med dig i favnen, mens jeg sang.
Det var det, der virkede.
Når du græd, løftede jeg dig op,
og efter et par sange faldt du til ro.
Jeg sang hver aften, når du skulle sove. Den samme sang i årevis.
Det husker du vel?
Kan du huske sangen?
-Måneflod -Far.
Lad nu være.
Bredere end en mil
En dag vil jeg krydse dig
Åh, drømmemager, din hjerteknuser
Hvor end du går Følger jeg med dig
To flakkere
Drager på eventyr
Der er så meget verden at se
På jagt efter der, hvor regnbuen ender
Venter rundt om hjørnet
Vi gik på blåbærrov
Månefloden og mig
Og så sagde jeg "Godnat. Jeg elsker dig."
Og hvad sagde du så?
Jeg må hellere komme hjem. Jeg skal arbejde i morgen.
Ja. Også mig.
Også dig?
-Ja. Er du overrasket? -Ja.
Der kan ske meget på et år eller to. Er det to år siden?
-Næsten tre. -Ja, så...
-Hvad laver du? -Hvad mener du?
Du siger, du skal på arbejde.
Nå ja. Jeg er blevet sælger igen. Ligesom i gamle dage.
Kimer folk ned og hiver penge ud af dem.
Det er en katastrofe.
-Køber folk ting under en pandemi? -Nogle gør åbenbart.
Men jobbet ændrede sig før det her vanvid.
Der er ingen værdighed i det mere.
Kunderne hader dig, før de har taget telefonen.
Det er uholdbart. Jeg dropper det på et tidspunkt.
-Jaså. -Ja.
Jeg sparer bare op.
Så snart jeg har skaffet 20.000, har jeg en plan.
Hvad?
Du er tilfældigvis i gang med at skaffe $20.000,
og så simulerer du et hjerteanfald og ringer til mig?
Det var dig, der spurgte, hvad jeg laver.
Jeg har fået et tilbud,
og det fortæller jeg om,
-fordi du spurgte. -Okay.
Det er Chuck Ferguson. Du kender Chuck.
Vi besøgte ham på hans husbåd.
-Du kan da nok huske den båd. -Ja, det tror jeg.
Ja. Chuck har tjent godt på opbevaringsrum de sidste tyve år.
Folk har så meget lort, de ikke bruger.
De vil ikke smide det væk, så det skal opbevares.
Chuck har et par og tyve af dem.
De fleste er midt i Californien,
men han overvejer at købe et i Lancaster. Han fortalte om det.
Ledelsen er elendig. Han køber det, øger omsætningen,
får et stort udbytte. Uafhængigt af konjunkturerne.
Det går faktisk godt nu, for når folk mister deres hjem,
har de brug for et sted til deres ting.
Det tjener sig selv ind på et par år.
Jeg skal lige spørge Chuck, men jeg kan nok få dig med,
-hvis du vil. -Der var den.
-Jeg forsøger ikke at... -Far, jeg har ikke $20.000.
-Jeg er flad. -Jeg vil ikke have dine penge.
Selv hvis jeg havde penge i banken,
ville du ikke få dem. Vi ved begge to, hvad du ville gøre med dem.
-Det passer ikke. -Jeg tager hjem.
Det passer ikke, siger jeg. Du aner ikke noget om mit liv.
Hey!
Du må ikke gå fra mig.
Jeg er ikke, som jeg var engang. Det er jeg ikke.
Du er præcis, som du altid har været.
Og jeg kan ikke hjælpe dig.
Du er ligesom mig.
Nej. Jeg har brugt hele mit liv på ikke at blive som dig!
Du hader dig selv. Ligesom mig!
Du tænker konstant på alt det, du burde have gjort,
og hvorfor du ikke gjorde det.
Nu er det for sent.
Og din hjerne kører i ring, præcis ligesom min.
Forskellen er, at jeg kun bebrejder mig selv.
Og du bebrejder mig.
Det er rart, ikke sandt?
At kunne give en anden skylden?
Ja. Det føles godt.
Lidt ligesom stoffer.
Hey. Har du et sted at tage hen?
Tænk ikke på mig.
Josh, vågn op! Du må ikke gå glip af det her.
Du skal se det. Kom.
Jeg ved, det er svært, men vi kan godt.
Det er det hele værd. Har jeg fortalt, at der er en meteor på vej?
Nu går verden under.
Der. Kan du se den? Du skal ikke være bange.
Det gør ikke ondt. Det sker lynhurtigt.
Der kommer et lysglimt, og så er det overstået.
Men det er okay, for vi fik lov at se det. Og jeg elsker jer.
Jeg elsker jer begge to meget højt.
Jeg elsker jer.
Tekster af: Mads Moltsen