А тепер послухайте.
Ось ми, разом.
Містер Корман
«Ми ніяк не могли знати, коли по нас повернеться корабель.
До того ми були на острові самі.
Тому Рамо мусив стати чоловіком
раніше, ніж якби з нами був ще хтось, бо мені потрібна була його допомога».
Читати далі?
Здається, наш час уже вичерпано.
Ти чудово читала. Дякую, Менді.
Ну що ж, я вас поздоровляю.
Ви пережили перший тиждень дистанційного навчання.
Знаю: це дуже дивно.
Тому хочу вам подякувати за те, що були присутні й уважні.
Ви молодці, і…
Я за вами сумую.
Ну, бережіть себе. Приємних вам вихідних.
Чи настільки приємних, наскільки це можливо.
Побачимося в понеділок.
Бувайте, містере Корман.
Бувай, Рамоне.
Привіт.
Йо.
Вибач, можеш роззутися?
Та я зараз у душ піду.
-Та… -Взуття…
Просто на підошвах…
-Бо вірус падає на землю й… -Ага. Так, добре.
-Я про все це читав. -Без проблем.
Дякую, що приніс вечерю.
Ага. Нема за що.
-Йо. -Ага.
Ти виклав фастфуд на тарілки?
Так. Я…
-читав статтю про їжу на винос… -Ясно.
-Ох! О боже. Чувак, що за хрі… -Вибач, я…
-Ти що… Ти його грів у мікрохвильовці? -Так.
Там же салат і помідори. Не можна гріти салат і помідори!
Я знаю. Знаю.
Треба вийняти овочі, хліб підсушити в тостері,
-котлету – на сковорідку. -Треба все гріти в мікрохвильовці…
щоб убити все шкідливе.
-Ого. От чорт. -Так.
Вибач, просто це мій страшний сон наяву, тому…
Я розумію. Та… Усе нормально.
Я… Я на секунду поставлю в морозилку.
Ти й далі ходитимеш на роботу?
Це ж UPS, старий.
Ми щодня перевозимо 6% ВВП усієї країни.
Якщо хочеш підірвати економіку – закрий UPS.
Так. Мабуть, я просто, знаєш…
Школи закрили, НБА закрили…
UPS і не збиралися закривати. Я це казав ще тиждень тому.
Наче вже охололи.
А як ти це знав тиждень тому?
Як можна цього не знати?
Люди чекають своє барахло. Хто його возитиме?
-Дякую. -Ага.
Ого.
Яка гидота.
Вибач.
І що, вживають якихось заходів чи…
Наприклад?
Дають вам маски чи…
Кажуть, що маски насправді не допомагають.
Люди в них почуваються безпечніше,
-та вони насправді не допомагають. -Хто так каже?
Влада. Ти хіба не чув?
-Так, я чув. -Ну от.
А між людьми більша дистанція чи…
-Чувак, я в страху не житиму. -Я не кажу,
-що ти повинен жити в страху. -Не житиму.
Та треба визнати, що така реальність.
Реальність. І яка ж вона, реальність?
Яка? Просвіти мене. Яка вона, реальність?
Я лише кажу, що… Я не впевнений, що для тебе безпечно
тепер щодня ходити на роботу.
Для мене безпечно чи для тебе?
Для нас обох.
Ясно. Зрозумів. Добре.
І що ти пропонуєш мені робити?
-Як думаєш, що мені робити? -Не знаю.
Вибач, що я не можу сидіти вдома й отримувати зарплатню.
Мені не так пощастило, як тобі, друже.
Чувак, та я лише…
Знаєш, що буде, якщо я перестану ходити на роботу? Знаєш?
Для Ґабі…
А знаєш, що буде, якщо ти підчепиш цей вірус?
-Знаю. -Не знаєш.
-Знаю. -Не знаєш!
Я захворію, а потім, мабуть, одужаю.
-Ти цього не знаєш. -Знаю.
-Ні, ти… Ти нічого не знаєш. -Я нічого не знаю?
-Я не це хотів сказати. Я… -Ти чуєш, що кажеш?
Кажу, що це щось нове.
Якщо тут і є нетямуща людина, то це ти, не я.
І ніхто нічого не знає, от про що я.
Ти просто ні хріна не уявляєш, як улаштований світ. Не уявляєш.
Посидь удома місяців два без роботи.
Але, будь ласка, роззувайся, як заходиш,
і розплав цей чизбургер у мікрохвильовці,
бо саме так ми й виживемо. Так?
Я це не жертиму.
-Алло? -Привіт, мамо.
Що сталося?
Та багато чого.
Ну, так. Але все інше в тебе добре?
А що, це так очевидно?
-Джошу, все добре? -Ні-ні-ні, все нормально.
Просто переживаю за Віктора.
А що таке? Щось сталося?
Ні. Він не захворів, нічого такого. Він… Не знаю.
Симптомів у нього нема. Але йому…
Йому треба ходити на роботу… тобто він не може лишатися вдома.
-Точно, він же… -Так, він… Ну от.
І він… Я за нього боюся.
Ти боїшся за нього чи за себе?
За нас обох. Я ж можу боятися за обох?
О, авжеж. Так, аякже.
Я подумав, що…
може, ненадовго приїду пожити до тебе.
Якщо ти не проти.
Авжеж, я тобі завжди рада.
Думаю, так… напевно… знаєш, розумно вчинити…
Синку, не треба виправдовуватися.
Приїжджай, коли хочеш.
Добре. Дякую.
Авжеж.
І ще я… Я подумав…
Вибач, може дивно прозвучати, та я подумав,
що, мабуть, мені краще 14 днів жити у своїй кімнаті.
У якому сенсі?
Ну, я живу з Віктором,
а Віктор працює з великою кількістю людей,
і я б дуже не хотів, щоб ти захворіла.
Рекомендують самоізоляцію на 14 днів.
Добре. Якщо хочеш, так і зробимо.
Не те щоб я хотів… Але думаю…
-мабуть, так буде краще… -Ти мене зрозумів.
Добре.
Тільки ще…
скажи, якщо це дуже складно. Я…
Джошу, кажи, що треба зробити.
Добре…
Думаю, краще, щоб ти приносила мені їжу й залишала біля дверей.
Алло?
Джошу, це ти?
Так. Не заходь!
Добре, не буду.
Привіт!
Привіт.
Ну, я… Я лягаю спати.
Добре. На добраніч.
Ти прокинувся?
Так!
Ти вчора серйозно казав, щоб…
Що? Вибач, я тебе не чую.
Ну…
Не заходь!
Не заходжу.
Ти вчора серйозно казав, щоб я залишала їжу біля дверей?
Так.
Тобі не важко?
«Буря лютувала два дні,
а на третій ми поховали своїх померлих на південному мисі».
«Тих алеутів, що загинули на пляжі, ми спалили».
«Після того село затихло на багато днів».
«Люди виходили надвір лише по їжу.
Поверталися назад і мовчки їли».
-Привіт! Привіт. -Привіт, люба.
Ти багато приніс!
Ну, я… Та не дуже.
-Що це? -Що?
-Що це таке? -Сюрприз.
Добре.
-Ох, привіт. -Привіт.
О, секундочку, я відповім.
-Алло? -Привіт, мамо.
Привіт. Чому ти дзвониш? Ти ще тут?
Тут. Просто так ми можемо одне одного добре чути.
-Ясно. Ну, я трохи… -А це… Хто це?
Мамо, щойно хтось зайшов. Хто?
-Можна я передзвоню? -Ні, це важливо.
Не можна.
-Добре. Дякую. -Мамо. Ма…
Ми відкликаємо деякі… деякі товари…
-Алло. -Мамо.
-Я зайнята. Вибач. Я передзвоню. -Ні, не… Не…
-Не можу розмовляти. Бувай. -Ні! Мамо!
-Щось термінове? -Ні-ні. Нічого…
Та ні. Присядьмо.
Вітаю. Це Рут. Ви знаєте, що робити.
Мамо, це я. Ти знаєш, що це я. Я тут, у будинку. Ти знаєш, що я тут.
І той, хто щойно зайшов, теж знає, що я тут.
А якщо не знає, то повинен знати! Бо…
-Що з тобою? -Те, що ти робиш, небезпечно!
-Безпечно. -Ні!
Чому я, по-твоєму, сиджу тут уже тиждень?
Якщо приходить нова людина, вона повинна самоізолюватися.
-Два тижні. Це… -Ти самоізолювався,
бо жив з Віктором, а він ходив на роботу.
-Ларрі був… -А, це Ларрі?
Так.
І він був удома три тижні.
Довше, ніж усі мої знайомі.
Він знав, що так буде.
Він у такому добре розбирається.
Нам пощастило, що він запропонував самоізолюватися з нами.
Нам пощастило?
-Джошу… -Як ти знаєш, що він був удома?
Бо він тобі сказав?
Так.
-І тобі цього достатньо? -Так.
Добре.
Я буду радий його бачити.
І тебе. Днів через шість.
Прекрасно.
Більше не будеш дзвонити?
Ні. До поба…
ЦЕ НЕ ПІСНІ 2003 РІК
А світ залишається незмінним
Люди не міняються
Пісня грає з початку
Голка в борозенці
Замкнене коло
Усе, що ми не можемо змінити
ТУНЕЦЬ У ВЛАСНОМУ СОКУ
Якщо ти знаєш, що робиш
Чому ти продовжуєш це робити Знов і знов?
Коми.
Кома ставиться, коли треба зробити паузу.
Та є багато різних правил, тому люди кажуть:
«Тут потрібна кома.
Тут не потрібна кома».
Але ці люди ніколи не читали «Сліпоту».
Текст цього роману безкінечний, без крапок, зате з безліччю ком.
І знаєте що? Так писати неправильно, та він чудовий.
Отак можна вживати коми.
На жаль, у вас перевірятимуть знання певних правил,
так би мовити, старомодного вживання ком.
Тому я поясню вам ці правила.
Але знайте: коли ви пишете в реальному житті,
ці правила не такі вже й важливі.
Ніщо не зміниться
Пісня грає з початку
По колу знов і знов
Це правильно і неправильно.
Думаю, тут усе залежить від вашої думки.
Хочу почути інші думки. Я вже багато сказав.
Хтось іще хочете висловитися?
Хто ще думає, що це правильно чи неправильно?
Чи щось середнє?
-Якщо ти знаєш, що робиш -Гей.
-Чому ти продовжуєш це робити -Не спиш?
-Знов і знов? -Гей! Прокидайся!
Якщо ти знаєш, що робиш
Чувак, чого ти в моїй кімнаті? Вмирати зібрався?
Ну, коли-небудь.
Чудово. Тобто я помру молодим, але не дуже?
Не знаю.
Що слухаєш?
-Тебе. -Серйозно?
Яку пісню?
Ти ж казав, що це не пісні.
Ти зрозумів, про що я.
Дванадцятий трек.
Він відстійний.
А мені сподобався.
Ні, ти просто від нього впав у транс, бо давно його не чув.
Та він іншим теж подобався. Тому…
-Що, хтось іще його чув? -Так.
Ти його видав? Наче… Наче як домашній запис?
Ні. Я мав на увазі,
інших людей, яким давав його слухати.
А, ясно.
Кому ти давав слухати?
Своїй дівчині.
Добре.
То була не просто моя дівчина. Ми співпрацювали.
Тому то було…
Ага.
-Ну от. -А ви щось видали?
Так. Можна так сказати.
Можна послухати?
-Зараз? -Ну, так.
Я не дуже хочу, щоб ти слухав.
Добре.
-Можна тебе щось спитати? -Що?
Про що ти думав, коли це записував?
А ти не пам'ятаєш?
Справді?
Так, не пам'ятаю.
Гониво яке. Таке треба пам'ятати.
Вибач.
Можна я тебе щось спитаю?
Так.
Чому ти тут?
Та просто… бережуся.
Так!
Ні.
Так.
А ось і він.
Поздоровляю. Ти вижив.
О, дякую.
Як самопочуття?
Ну, нюх ще не пропав.
Чудово. Думаю, чудово, що ти це зробив.
Не всім би вистачило витримки.
-Дякую. -Сідай.
Дякую.
А це…
О, це я змайстрував. Щоб без діла не сидіти.
Ясно.
Ну, з цим…
Прямо краще стало.
Дякую. Омлет будеш?
Так. Дякую.
Смачно, правда?
Так.
Твоя мама багато всього вміє.
Це точно.
Смакота.
Привіт, мамо.
Привіт.
Божевільні часи настали, так?
Мабуть.
За новинами слідкуєш, Джошу?
Так. Може, занадто пильно.
У тебе якісь нормальні джерела
чи ти ведешся на загальнодоступну туфту, як дехто?
-Перестань. -Та ні.
Люба, мені це подобається Я ж тобі казав.
Бути з тобою у цей час так заспокійливо,
бо ти не думаєш про глобальне.
Тобі добре у твоєму маленькому світі.
Зрештою, це і є справжній шлях до просвітлення.
Бути в моменті.
Джошу, ми з Ларрі щодня ходимо гуляти.
Хочеш з нами?
Та в мене урок уже скоро. Тому…
Добре.
Школи закрили, та навчання триває.
І коли твій урок? Ми підлаштуємося під твій графік.
Я точно не пам'ятаю.
А якого віку твої учні?
Десять-одинадцять років.
І як вони з усім справляються?
Знаєте, їм переважно просто…
добре у їхніх маленьких світах, як ще декому.
Та щоб тобі, Джошу!
Усе добре. Правда… Добре.
Усе добре.
-Правда… -Сірі квадрати.
Добре.
-Прекрасно… -Усе добре.
-Правда… Добре. -…коли інстинктивно знаєш.
Усе добре.
Правда… Добре.
ВІКТОР
Усе добре. Правда…
Усе добре. Правда… Добре.
Друже, як ти там?
-Та ну. -Добре, що тобі смачно.
-Спробуй шматочок. -Добре.
Ох, фу, який гіркий.
-Мені не смачно. Дуже гіркий. -Це смак справжнього шоколаду.
Я й далі їстиму смачний, дякую.
Ти думаєш, що він смачний, бо там повно цукру.
Я думаю, що він смачний, бо мені смачно.
Смак молочного шоколаду об'єктивно не такий багатий і складний, як какао.
-Я так не вважаю. Мені нормально. -Навряд чи ти знаєш,
що таке «об'єктивно».
-Мабуть, таки знаю, що мені смачно… -Та знаєш що?
Саме це я в тобі й люблю. Це так чудово.
Ти ще стільки всього не знаєш. Але в тебе все попереду. Усе попереду.
-Привіт. -Привіт.
Де Ларрі?
Говорить по телефону.
Як добре.
-Нащо ти… -Я не те мав на увазі.
-Він украй… -Вибач. Я хотів сказати,
це добре, що ми можемо побути разом. Лише ти і я.
У нас весь цей час майже не було такої нагоди.
Я тебе перебив. Він украй що?
Він украй добрий і чемний з тобою.
Так.
Але не з тобою.
-Давай не будемо. -Добре, вибач.
-Поговорімо про щось інше. -Чудово.
-Він пасивно-агресивний. -Святий боже.
Він тебе принижує, а потім удає, ніби цього не робив.
-Поводиться, наче любить тебе, але… -Він і любить.
Любов не така.
А ти в нас багато знаєш про любов?
Я знаю стільки ж, скільки й ти. Ти що, спеціалістка?
Вибач, але саме ці слова
я міг би тобі сказати тоді про тата…
-Він не як тато. -…а ти б категорично запере…
-Він на нього дуже схожий. -Ні.
Він тобою маніпулює, і ти через нього в собі не впевнена.
І ще більше хочеш, щоб він тебе любив,
бо чомусь це тебе приваблює.
Послухаєш мене хвилинку?
Добре.
Я не казатиму, що Ларрі ідеальний.
Я не… не це хочу сказати.
Але що… По-твоєму, що це таке?
Ти про що?
Про це. Ідеального не буває.
Не знаю, чому тобі так важко це побачити.
Ідеальний партнер чи ідеальне життя тобі не гарантовані.
Береш те, що є.
Ти живий, тобі вже пощастило.
У тебе все краще, ніж у багатьох інших.
Ми говорили не про мене.
Та ні, про тебе.
Ти відходиш від теми.
Ми говорили про тебе з Ларрі. Я тут ні до чого.
До чого.
Ти завжди так робиш. Ти… шукаєш вади.
Розумієш? Шукаєш найгіршу версію з можливих,
за якою все абсолютно жахливо.
-Я так роблю? -Ти так робиш.
Але все справді абсолютно жахливо. Хіба ні?
А хіба так?
Так. Озирнися.
Добре. І на що ж я дивлюся?
Ти хворий?
Ну, що? О, Діснейленд закрили.
Ти про це?
Ти не став рок-зіркою?
Я не казав…
Ти ж знаєш, хто ще хотів бути рок-зіркою?
Так.
Добре.
Ми з тобою тут.
Питання в тому, що тепер робити.
«Я затамував дух і чекав».
«ОСТРІВ СИНІХ ДЕЛЬФІНІВ»
«Потім я перетнув палубу,
і хоч багато хто хапав мене, щоб спинити,
я кинувся в море».
Не жаліюся. Я зробив тест. Негативний, якщо що.
І ще…
«Мене з головою накрила хвиля, я тонув і тонув,
і в якусь мить здалося, що я вже ніколи не побачу світла.
Коли я виплив, корабель був далеко. Крізь бризки я бачив самі лише вітрила.
Я все ще чіплявся за кошик, у якому були всі мої речі,
та він був дуже важкий, і я зрозумів, що пливти з ним не зможу.
Я відпустив його, і він пішов на дно, а я поплив до берега».
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька