Poslouchejte.
Jsme tu pospolu.
Pan Corman
„Nemohli jsme vědět, kdy se pro nás loď vrátí.
Do té doby jsme na ostrově byli sami.
Ramo proto musel dospět v muže dřív,
než kdybychom sami nebyli, protože jsem často potřebovala pomoc.“
Mám pokračovat?
Už asi nemáme čas.
Ale četla jsi moc hezky. Díky, Mandy.
No tak vám gratuluju.
Máte za sebou první týden domácí výuky.
Je to hrozně divné.
Takže děkuju, že jste se připojili a dávali pozor.
Jste úžasní a…
Chybíte mi.
Jo. Dávejte na sebe pozor. Hezký víkend.
Hezký v rámci možností.
Uvidíme se v pondělí.
Nashle, pane Cormane.
Ahoj, Ramone.
Ahoj.
Čau.
Promiň, nemohl by ses vyzout?
- Jdu rovnou do sprchy. Ty boty… - Jo…
Jde mi o ty podrážky…
- Ten virus spadne na zem a… - Jo, jasně.
- Četl jsem o tom. - V pohodě.
- Díky, žes přinesl večeři. - Jo, není zač.
ŽHAVÁ CHUŤ
- Čau. - Nazdar.
Tys to takhle naservíroval?
No jo.
- Četl jsem článek o jídle s sebou… - Jo.
- Bože. Ty vole, co… - Promiň…
- Tys to dal do mikrovlnky? - Jo.
Je tam salát a rajčata. Ty do mikrovlnky dávat nemůžeš.
Já vím.
Musíš tu zeleninu vyndat, opéct bulku
- a maso ohřát na pánvi. - Ale mikrovlnka
zabije všechno, co by na tom mohlo být.
- Ty jo. Aha. - Jo.
Promiň, tohle je prostě moje noční můra.
Já vím. To nevadí.
Dám to na chvilku do mrazáku.
Takže ty budeš dál chodit do práce?
Pracuju v UPS.
Denně přepravíme náklad v hodnotě šesti procent HDP.
Zavřením UPS by poškodili ekonomiku.
Jo. Asi jsem myslel…
Školy jsou zavřený, zrušily se zápasy NBA…
UPS nikdy nezavřou. Říkal jsem to už před týdnem.
To musí stačit.
Jak jsi to před týdnem mohl vědět?
Tebe to nenapadlo?
Lidi potřebujou krámy. Kdo je doveze?
- Díky. - Jo.
Ty jo.
To je fakt hnusný.
Promiň.
Takže tam máte nějaký opatření nebo…
Jaký?
Roušky nebo…
Roušky jsou prý k ničemu.
Máš v ní akorát pocit bezpečí,
- ale jinak nic nedělá. - Kdo říkal?
Vláda, ne? Tys o tom neslyšel?
- Slyšel. - Jo.
Dodržujete aspoň rozestupy?
- Já nebudu žít ve strachu. Prostě ne. - Neříkám, ať se bojíš.
Jenom přijmi realitu.
Realitu. A to je co?
Co? Vysvětli mi to. Jaká je realita?
Jenom říkám, že nevím, jestli je bezpečný,
abys teď každej den chodil do práce.
Pro mě, nebo pro tebe?
Pro oba.
Jasně, už to chápu.
A co podle tebe mám dělat?
- Co mám dělat? - Nevím.
Promiň, ale sezení doma mi nikdo neproplatí.
Mně to nevyšlo tak jak tobě, kamaráde.
- Jenom… - Víš, co bude, když přestanu pracovat?
S Gabi…
Ale víš, co bude, když chytíš ten virus?
- Vím. - Nevíš.
- Ale jo. - Nevíš!
Onemocním a pak se uzdravím.
- To nevíš. - Vím.
- Nevíš nic. - Já že nic nevím?
- Tak to nemyslím. - Posloucháš se?
- Je to nová věc. - To ty seš ignorant, já ne.
Nikdo teď nic neví.
Ty ale vůbec netušíš, jak svět funguje.
Klidně se válej doma a pár měsíců nepracuj,
ale hlavně si sundávej boty a kurvi cheeseburgery v mikrovlnce,
protože díky tomu to přežijeme.
Tohle žrát nebudu.
- Haló? - Ahoj, mami.
Co se děje?
Děje se toho hodně, ne?
To jo, ale jinak jsi v pohodě?
To je tak zjevný, že ne?
- Joshi, co je ti? - Ale nic. Jenom mám strach o Victora.
Proč? Stalo se mu něco?
Není nemocnej nebo tak. Já nevím.
Nemá žádný příznaky, ale…
Musí dál chodit do práce. Nemůže zůstat doma.
- Protože dělá… - Jo, tamto.
Takže se o něj prostě bojím.
Bojíš se o něj, nebo o sebe?
Můžu se bát o oba, ne?
Ale jo, no jasně.
Každopádně jsem si říkal,
že bych se možná na pár dní měl vrátit domů.
Jestli ti to nevadí.
Vůbec. Tady jsi vždycky vítaný.
Asi prostě bude nejrozumnější…
Zlatíčko, nemusíš to vysvětlovat, prostě kdykoliv přijeď.
Dobře. Díky.
To je samozřejmost.
Vlastně jsem si říkal…
Bude to znít divně, ale možná bych se na 14 dní měl zavřít u sebe v pokoji.
Jak to myslíš?
Byl jsem v kontaktu s Victorem a ten se vídá s lidma v práci.
Rozhodně bych tě nechtěl nakazit.
Doporučuje se čtrnáctidenní karanténa.
No dobře, když to tak chceš.
- Nechci, ale asi to bude nejrozumnější… - Víš, jak to myslím.
Tak jo.
Ještě jedna věc. Řekni, jestli toho nechci moc, ale…
- Joshi, prostě řekni, co potřebuješ. - Fajn.
Asi bys mi měla nosit jídlo a nechávat ho za dveřma.
Haló?
OTEVŘENO
Joshi, to jsi ty?
Jo, nechoď sem!
Dobře.
Ahoj!
Ahoj.
Tak já už půjdu spát.
Dobře. Dobrou noc.
Jsi vzhůru?
Jo!
Myslels to včera vážně…
Cože? Promiň, neslyším tě.
No…
Nechoď sem!
Nejdu.
Myslels to včera vážně s tím necháváním jídla za dveřma?
Jo.
Nevadí?
„Bouře trvala dva dny.
Třetí den jsme na jižním mysu pohřbili mrtvé.
Těla Aleutů padlých na pláži jsme spálili.
Po řadu dní byl ve vesnici klid.
Lidé vycházeli jen pro jídlo,
které pak doma mlčky snědli.“
- Ahoj! - Ahoj, zlato.
Ty jo, toho je hodně!
No, ani ne.
- Co je to? - Co?
- Co je to? - Překvápko.
Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Počkej, zvednu to.
- Haló? - Čau, mami.
Aha, ahoj. Proč voláš? Jsi ještě tady?
Jo. Jenom jsem s tebou chtěl mluvit.
- Aha, dobře. Nemám teď… - To je… Kdo to je?
Mami, někdo přišel. Kdo to je?
- Můžu ti pak zavolat? - Ne, je to vážný. Nemůžeš.
- Fajn, díky. - Mami…
Je tu pár věcí…
- Haló? - Čau, mami.
- Nemám čas, promiň. Ozvu se. - Ne…
- Teď nemůžu. Ahoj. - To ne. Mami!
- Nemám ti s něčím pomoct? - Ne…
Fakt ne. Uděláme si pohodlí, jo?
Zdravím, tady Ruth. Víte, co dělat.
Čau, mami. To jsem já, však víš. Jsem tady, to taky víš.
Ten člověk, co přišel, to ví taky, a jestli ne, tak by měl, protože…
- O co ti jde? - Není to bezpečný!
- Ale je. - Není! Proč tady asi už týden trčím?
Když přijde někdo novej, musí do karantény.
- Na dva týdny… - Jsi v karanténě,
protože jsi bydlel s Victorem, který chodil do práce.
- Larry byl… - Takže to je Larry?
Ano.
Tři týdny byl doma.
Dýl než kdokoliv, koho znám.
On tušil, co přijde. V těchhle věcech se vyzná.
Můžeme být rádi, že to chce přečkat tady s náma.
Můžeme být rádi?
- Joshi… - Jak víš, že byl doma? Protože to říká?
Ano.
- A to ti stačí? - Ano.
No tak jo.
Tak to se těším, až si s ním i s tebou
asi za šest dní pokecám.
Bezva.
Už mi přestaneš volat?
Jo. Promluvíme si po…
TOHLE NEJSOU PÍSNIČKY
Svět zůstává stejný.
Lidi se nemění.
Deska hraje pořád dokola.
Jehla v drážce.
V nekonečné smyčce.
Něco odčinit nejde.
TUŇÁK VE VLASTNÍ ŠŤÁVĚ
Jestli víš, co děláš,
tak proč to děláš pořád dokola?
Čárky.
Čárka označuje místo, kde chcete udělat pauzu.
Existuje ale spousta pravidel a lidi vám budou říkat:
„Tam čárka patří. Tam nepatří.“
Ale tihle lidi nikdy nečetli Slepotu.
Je to proud textu bez teček a s hromadou čárek.
Je to sice spatně, ale je to super.
I tak se dá s čárkami zacházet.
Bohužel vás ale čekají testy, které prověří vaši znalost,
jak psát čárky správně.
Já vás ta pravidla naučím.
V praxi na těchto pravidlech ale zas tak nezáleží.
Nic se nezmění.
Deska se pořád otáčí.
Pořád dokola.
To je zároveň správně i špatně.
Asi je to otázka názoru.
Zajímal by mě váš názor. Už mluvím moc dlouho.
Řekne mi někdo svůj názor?
Je to správně, nebo špatně?
Nebo něco mezi?
- Jestli víš, co děláš… - Hej.
- …tak proč to děláš… - Jsi vzhůru?
- …pořád dokola? - Hej! Vzbuď se!
Jestli víš, co děláš…
Co děláš v mým pokoji? Ty umřeš, nebo co?
Někdy asi jo.
Super, takže umřu mladej, ale ne zas tak moc?
To nevím.
Co to posloucháš?
- Tebe. - Fakt?
Kterou písničku?
Podle tebe to písničky nejsou.
Víš, jak to myslím.
Dvanáctku.
Ta je děsná.
Podle mě docela ujde.
Ne. Pro tebe je to odvaz, protože jsi to dlouho neslyšel.
Líbila se i jiným lidem, takže…
- On to někdo slyšel? - Jo.
Tys ji zveřejnil? Jako nějakou ranou domácí nahrávku?
To ne. Myslel jsem…
…lidi, kterým jsem ji pustil.
Aha.
Komu jsi ji pustil?
Přítelkyni.
Aha.
Nebyla to jen přítelkyně, pracovali jsme spolu.
Takže to bylo…
- Jo. - Vydali jste spolu něco?
Vlastně jo.
Pustíš mi to?
- Teď? - Proč ne?
No, radši ne, jestli nevadí.
Dobře.
- Můžu se tě na něco zeptat? - No?
Na cos myslel, když jsi to nahrával?
Ty už nevíš?
Fakt?
Nevím.
To je v prdeli. Měl bys to vědět.
Tak promiň.
Můžu se já zeptat tebe?
Jo.
Co tady děláš?
Jenom… na sebe dávám pozor.
Jo!
Ne.
Jo.
Tady je.
Gratuluju. Zvládl jsi to.
Díky.
Tak jak jsi na tom?
No, čich jsem neztratil.
Tak to je super. Podle mě jsi udělal dobrou věc.
Každý by to nezvládl s takovou zarputilostí.
- Díky. - Posaď se.
Děkuju.
To je…
Jenom taková drobnost, co jsem vyrobil. Nemám co dělat.
Jasně.
Je to…
Vypadá to tady líp.
Díky. Dáš si vajíčka?
Jo, děkuju.
Vynikající, co?
Jo.
Tvoje máma umí spoustu věcí.
To rozhodně.
Fakt dobrý.
Ahoj, mami.
Ahoj.
Žijeme v šílené době, co?
Asi jo.
Sleduješ zprávy, Joshi?
Jo, asi až moc.
Sleduješ ty pravdivé, nebo věříš těm oficiálním jako někteří, co znám?
- Nech toho. - Ne.
Líbí se mi to, zlato. Už jsem ti to říkal.
Být s váma je uklidňující, protože neřešíte zásadní problémy.
Spokojeně si žijete ten svůj život.
Což je nakonec vlastně ta nejmoudřejší cesta.
Žít v přítomnosti.
Joshi, s Larrym chodíme každý den na procházku.
Nechceš jít s náma?
No, za chvilku se musím spojit se svou třídou, takže…
Dobře.
Školy jsou zavřené, ale učíme.
V kolik to je? Určitě se můžeme přizpůsobit.
Musím se kouknout.
Kolik že je těm dětem?
Deset a jedenáct.
A jak tohle všechno zvládají?
Většinou si prostě…
…spokojeně žijí ten svůj život jako někteří, co znám.
Joshi, proboha!
Je to v pořádku. Fakt v pořádku.
V pořádku.
- Fakt… - Šedé…
V pořádku.
- Je úžasné něco instinktivně vědět. - V pořádku. Fakt.
V pořádku.
Fakt.
Mám koupit burgery?
Je to v pořádku, fakt…
V pořádku. Fakt v pořádku.
Čau, jak je?
- Šup. - Pochutnej si.
- Dej si trošku. - Dobře.
To je hořký.
- Je to na mě moc hořký. - Tak chutná pravá čokoláda.
Zůstanu u té dobré, díky.
Připadá ti dobrá jenom kvůli tomu cukru.
Ne, kvůli tomu, že mi chutná.
Mléčná čokoláda má objektivně míň výraznou chuť než pravé kakao.
- Mně to nevadí. - Ty asi nevíš, co znamená „objektivně“.
- Vím, co mi chutná… - Ale víš co?
Mně se to na tobě líbí. Je to roztomilý.
Musíš se toho ještě hodně naučit. Ale to zvládneš.
- Čau. - Ahoj.
Kde je Larry?
Má hovor.
Aha. To je fajn.
- Proč musíš… - Tak to nemyslím.
- Larry se chová… - Promiň, chci říct,
že je fajn, že si můžeme popovídat. Sami dva.
To jsme za celou dobu neudělali.
Ale skočil jsem ti do řeči. Larry se chová jak?
Chová se k tobě laskavě a zdvořile.
Jo.
Ale k tobě ne.
- Nechci to řešit. - Promiň.
- Změníme téma. - Super.
- Je pasivně agresivní. - Bože.
Shazuje tě a tváří se, že ne.
- Tváří se, jak tě miluje… - Miluje.
- Tohle není láska. - Ty o tom něco víš, jo?
Vím tolik, co ty. Jsi snad nějakej expert?
Promiň, ale přesně tohle bych ti kdysi řekl i o tátovi.
- Larry je jinej. - A ty bys odmítla…
- Je mu podobnej. - Není.
Manipuluje tebou a snižuje ti sebevědomí.
A ty ho pak chceš ještě víc, protože tě to z nějakýho důvodu přitahuje.
Fajn. Můžeš mě chvilku poslouchat?
Jo.
Nebudu ti tady říkat, že je Larry dokonalej. To neříkám.
Ale co myslíš, že to je?
Co je co?
Tohle. Nic není dokonalý.
Nevím, proč to nedovedeš pochopit.
Nikdo nemá nárok na dokonalého partnera nebo život.
Musíš přijmout, co máš.
Máš štěstí, že jsi naživu.
Máš se líp než spousta lidí.
Nebavíme se o mně.
Ale bavíme.
Jenom to zamlouváš.
Mluvili jsme o tobě a Larrym. O mě nejde.
Jde o tebe.
Tohle ty děláš. Hledáš chyby.
Hledáš tu nejhorší možnou variantu, takže je všechno úplná katastrofa.
- To že dělám? - Jo, děláš.
Jenže ono všechno je úplná katastrofa.
Myslíš?
Jo, rozhlídni se.
Dobře. Co vidím?
Jsi nemocnej?
Aha, museli zavřít Disneyland. O to jde?
Nejsi rocková hvězda?
Neříkám…
Jo. Víš, že rockovou hvězdou chtěl být i někdo jinej.
Jo.
Dobře.
Tohle je náš život.
Otázka je, jak s tím naložíme.
„Napjatě jsem čekal.“
OSTROV MODRÝCH DELFÍNŮ
„Přešel jsem přes palubu, a i když mě spousta rukou chtěla zadržet,
vrhl jsem se do moře.“
Nemůžu si stěžovat Mám negativní test.
A taky…
„Přes hlavu se mi přelila vlna a klesal jsem níž a níž,
až jsem myslel, že je to můj konec.
Loď už byla daleko, když jsem se vynořil. Skrz tříšť bylo vidět jen plachtoví.
V rukou jsem stále svíral koš se všemi svými věcmi,
ale byl těžký a uvědomil jsem si, že s ním nemůžu plavat.
Pustil jsem ho ke dnu a zamířil jsem ke břehu.“
Překlad titulků: Kristina Himmerová