Містер Корман
Ще один день пролетів
-І ти загасаєш -Усе позаду
Ти ніколи Не лишаєшся там, де тобі місце
Кажуть, любові потрібен час
Та нащо було марнувати мій?
Скажи мені чесно
Тебе так довго не було
-Дуже-дуже довго -Дуже довго
Дякую.
-Ми тут. -Так.
-Ми це робимо. -Робимо.
Слухайте, чудовий виступ.
-Нам треба дещо обговорити… -Дякую.
А можна це зробити після концерту?
-О боже. Авжеж. -Дякую.
Ого.
Змінимо пісню на біс.
Давай. Думаю, варто.
Та ні. Не можна.
-Ти не хочеш зіграти щось інше? -Хочу, авжеж.
-Хочеш. Глянь на себе. Ні. -Ти знаєш, що ми повинні грати.
Ні.
Яку б ти обрав пісню, якби було можна?
Що б ти зіграв?
«High Low».
Може бути круто. Може бути.
О боже, стій! Придумала.
Зіграймо «Quote Me».
Зараз вона ідеально впишеться.
Так?
-Скажеш Ґреґу й Лії? -Авжеж.
Люблю тебе.
Лос-Анджелес.
Бляха, як же я люблю це місто.
Знаєте, що Джош тут народився й виріс?
-Ну як ви, 818? -Так!
Я почув.
Перш ніж ми заспіваємо останню пісню,
я хочу сказати,
які ми вдячні, що ви всі сьогодні тут.
Хіба не диво,
що ми взагалі зараз тут, саме тут, у цій залі?
Подумайте про всі ті дрібнички, які вас сюди привели.
А почалося все ціле життя тому, коли батьки вирішили вас народити.
Якимось чином ви опинилися в Лос-Анджелесі.
Може, вирішили сюди переїхати, як я, чи народилися тут, як Джош.
А нещодавно ви дізналися про цей концерт.
Вирішили на нього сходити. І ось ви тут.
Але мільйон кроків
на цьому шляху міг завести вас в інше місце.
Якби ви прийняли інше рішення
чи якби сталося щось таке, чого ви не могли б контролювати.
Зараз ви могли б бути деінде.
Ви могли б бути кимось іншим.
Готові?
Але цього не сталося.
Ви – це ви.
І ви тут, з нами, прямо зараз.
І ми вас за це любимо.
І ми вас любимо!
Ця пісня називається «Quote Me».
Раз, два, три, чотири.
«Джудіт».
-Алло? -Алло. Це Джудіт?
-Так. -Вітаю, Джудіт. Це Джош.
-Як ваші справи? -Добре.
Джудіт, можна у вас щось спитати? Ви думали про заощадження?
У цього хороші відгуки.
Люди можуть і за гроші писати хороші відгуки в інтернеті.
Можуть. Але я їх читав. Вони схожі на правду.
-Не розумію, як ти це розумієш. -Я ж їх читаю.
Це ясно. Я бачу, що читаєш.
А як ти хочеш вибирати?
Тобто це я повинна робити?
Не знаю, що ти від мене хочеш.
Щоб ти поводився, як дорослий, і прийняв рішення.
Добре. Давай оце?
-Це ж те саме. -Так.
О боже. Джошу, ти мене бісиш.
Піди знайди Софі. Вона жираф.
Ми не мали вибору.
У нас не було що їсти.
Ви відчували загрозу життю?
Ми багато днів не їли. Ми могли померти.
-Ми помирали. -Знаю. Мені дуже прикро,
що з вами таке сталося.
Але щоб дати вам шанс отримати притулок у Сполучених Штатах,
мені треба довести, що ви боялися репресій.
Якщо ні, я можу допомогти вам отримати дозвіл на роботу тут, у Колумбії.
Добре?
То що, ви відчували загрозу життю?
-Так. -Так. Добре.
Дуже дякую.
-Перепрошую, ти? -Астрід.
Астрід. Хочеш скажу, скільки грошей ця неймовірно талановита команда
заробила для компанії?
Чималу суму.
-Сказати яку? -Стій. Заспокойся.
Та чого ти? Це приємно казати.
Яка остаточна цифра? Сімдесят шість…
Сімдесят шість, сорок п'ять.
76 450 000$. Нічого собі! Це стільки будинків.
Астрід, хіба ти не рада
за цих працьовитих, успішних людей?
Я дуже за всіх вас рада. Поздоровляю.
Це дуже приємно. Дякую, Астрід.
-Будьмо. -Будьмо!
Так.
Пітере, що тобі сподобалося найбільше? Розповідай.
Я все думаю про те, що сталося в серпні.
Ти розумієш, про що я.
-Авжеж. -О боже.
Угода ледь не зірвалася.
Вона б зірвалася, якби в останню мить не втрутився «Вілсон»
і не врятував наші п'яті точки.
-Іноді таки щастить. -Добре сказано.
-Але це була ще та пригода. -Вибач, друже, зажди. Зачекай.
-Не можна себе так знецінювати. -Тобто?
Ти списав цю перемогу на везіння.
Сказав, що нічого б вийшло, та нам пощастило. Це несправедливо.
Я лише казав…
Може, ти не мав цього на увазі, та слова важливі, тому послухайте.
Ми зараз п'ємо шампанське не тому, що нам повезло.
Ми два роки працювали мов прокляті лише над цією угодою.
Пітере, я знаю, як ти старався. Тобто…
Ця угода б не зірвалася, бо ми б не дозволили їй зірватися.
Чи були в нас проблеми в серпні? Так, були.
У «Вілсоні» знайшли вихід? Так, знайшли.
Але якби не знайшли, ми б придумали щось інше,
бо були націлені на перемогу.
Дякую, Астрід.
Знаєте, хто торочить про везіння? Азартні гравці й лузери.
Вибачте, я розумію, це жорсткі слова, та це правда.
Коли чуєш, що хтось каже: «Моя угода зірвалася. Не повезло», –
то це просто лузер.
А ми точно не лузери.
У нас на рахунку 76 мільйонів нових друзів, які це підтвердять.
Ви повинні собою пишатися!
Я не хочу, щоб ви сьогодні верталися додому з думкою: «Повезло».
Я хочу, щоб ви верталися додому з цим прекрасним відчуттям,
яке буває лише після перемоги.
І хочу, щоб ви були цілком упевнені,
щоб не мали жодних сумнівів,
що ми заслужили сьогоднішню перемогу.
За це я вип'ю.
-Астрід. -Як ви тут?
Сьогодні найкращий день.
Ви вже чимало випили.
Тут головне, скільки треба випити, щоб сп'яніти.
Мені – багато.
Я хотів би пригостити всіх присутніх.
Для мене це особлива мить.
Сьогодні змінилося моє життя, бо я тепер багатий.
Від сьогодні.
Я до хріна багатий. Моя сім'я небагата, а я тепер – так.
Тому всі присутні тут люди мені дорогі,
бо були зі мною, коли це сталося.
Тому я хочу всім їм купити випити.
Це дуже щедро, але тут багато людей.
Ви не всіх бачите.
О, ні. Ні, в цьому і сенс. Я хочу, щоб рахунок був великий.
Хочу побачити довжелезний рахунок, оплатити його, і щоб мені було байдуже.
Саме такий досвід мені зараз хочеться отримати.
Зможеш… Зможеш мені з цим допомогти?
Чим хочете їх пригостити?
«Доном Хуліо».
Добре, піду всіх порахую. Ви точно хочете пригостити кожного?
Кожну благословенну душу в цьому закладі.
А ви гуморист.
Зажди. Хотів ще щось спитати.
-Авжеж. -Що ти робиш завтра?
Бо я лечу кудись на пляж
і думаю, що ти могла б полетіти зі мною.
-Піду наллю всім «Дона Хуліо». -О ні. Я серйозно.
У мене є хлопець.
А скільки він заробляє на рік?
-Сер… -Ні. Скільки він заробляє?
Думаю, ви трохи перебрали. Безпечної вам дороги додому.
Якого хріна ти від мене відвертаєшся?
-Гей! Я спитав, скільки він заробляє. -Сер.
Скільки він заробляє?
-Скільки він заробляє? -Сер!
Відчепися на хрін! Я сказав: відчепися на хрін!
Скільки він заробляє, курва ти грьобана?
Джошу, не жени.
Я не хочу спізнитися.
Ми встигаємо.
Ти завжди поспішаєш приїхати,
а щойно приїдеш, одразу хочеш утекти.
Я не один такий. Усі такі.
Але ти це робиш частіше.
-Сьогодні просто обмаль часу… -Я знаю. Знаю.
Сказав їй, щоб була готова?
Вона зустріне нас надворі, але в неї, здається, був важкий ранок…
Авжеж, важкий.
Та ну. У неї…
У неї був непростий період.
-Можливо. -Мож…
Що значить «можливо»?
Не знаю. Тобто я знаю, що непростий.
Але… Таке враження, що в неї завжди таке виправдання.
Що в неї все так погано, а в тебе все так добре.
Але ж у мене справді все добре.
У мене є ти.
Хлопчик на задньому сидінні.
А в нього таки ніжки.
Тільки глянь. Такі товстенькі.
Гарне товсте маля.
І він у безпеці.
Тому я й хочу, щоб ти не гнав.
Добре. Я пригальмую.
Але щоб ти знала: не тому, що ти попросила. Просто ми приїхали.
-Ти ж наче казав, що вона буде надворі. -Так.
-Знаю. Вибач. -Привіт.
Привіт. У мене нема чистого одягу.
Жінка, яка живе навпроти, у 44-й квартирі,
залишає свої манатки в сушарці.
Я дві години тому сказала, що вона мені потрібна,
а вона мені: «Вийми мої речі. Поклади на сушарці».
Я їй: «Сама виймай свої речі».
-Отака ситуація. -Ясно. Казна-що.
-Так. -Може, поїдеш у цьому?
-Я не можу в цьому поїхати. -Думаю, можеш.
Чому ти завжди сперечаєшся?
Вибач, що я з тобою сперечаюся. Просто дуже важливо приїхати вчасно.
Слухай, чувак. Не розмовляй зі мною цим спокійним тоном.
Наче ти такий адекватний,
-а я неврівноважена. -Бет…
-Я розумію, що ти в нас тепер татусь… -Гей!
Або ти їдеш зі мною, або я зроблю все сам. Вирішуй.
А це допомогло.
Так. Поїхали.
А на твою дружину це діє?
Щось у мене погане передчуття. Я не хочу цього робити.
Але ми це робимо.
Добре.
О боже. Вона ж така депресивна.
-Неправда. -Правда. Дуже депресивна.
Джошу, вона депресивна.
Привіт, мамо.
-Що таке? Чому ви всі приїхали? -Я ж казав, що ми заїдемо.
Знаю. А чому всі інші тут?
З Джейкобом усе добре?
Так, з Джейкобом усе нормально. Бачиш?
Можна зайти?
-Навіщо? -Мамо, дай нам зайти.
Ми хочемо з тобою поговорити…
бо ми за тебе переживаємо.
Уже давно переживаємо.
Ми думаємо, що тобі треба піти від тата.
-Це що? Інтервенція? -Не треба… Знаєш…
Влаштували інтервенцію на очах у немовляти?
-Яка йому різниця? -Мені є різниця!
Я не хочу, щоб мій онук це чув.
Добре.
Вибачте, що перериваю, та в мене молоко пішло.
-Добре. Це чудово. -Боже, здуріти можна!
Що… Я тебе прошу. Нічого тут такого. Це прекрасно.
З неї витікає.
Дякую, коханий, та краще принеси паперового рушника.
-Добре. -А в нас нема.
Серйозно?
Так. Що…
На, візьми серветку.
Тобі тут зручно?
-Цілком. Дякую. -Добре.
Я так розумію, що повинна піти від батька,
бо в нас нема паперових рушників.
Десь так.
З мене досить. Я почула достатньо. Ви сказали, що хотіли.
Ні, нам ще є багато чого сказати.
Я від батька не піду, зрозумів?
Джейкоб поїсть – і їдьте звідси,
бо він от-от повернеться додому.
Не повернеться. Ми все розрахували.
Він зараз у «Бароне» з Гелом і Дот.
Дивиться телевікторину!
І в нас ще багато часу до її кінця.
Твоя правда.
Якщо я зараз піду від Арті, він помре.
Мамо, ти не знаєш напевне.
Знаю.
Але ми говоримо не про нього. А про тебе.
У тебе через нього не лишилося друзів.
У тебе через нього не лишилося грошей.
Тільки він і лишився.
-А в нього – тільки я. Я йому потрібна. -А як же те, що потрібне тобі?
Та як ви смієте?
Я змирилася з цим гівняним життям заради вас.
Глянь… глянь на себе. Чого ти досяг.
Ти чудовий викладач. Тебе от-от візьмуть на кафедру.
Ти одружений з прекрасною жінкою. У тебе здорова дитина.
Думаєш, усе це сталося б, якби ти був з неповної сім'ї?
Мамо, а я?
У мене ні фіга цього нема.
Ти – інша справа.
Ну, прекрасно.
Та я в дитинстві теж не почувався аж так добре.
З татом було страшно жити.
Якби я була матір'ю-одиначкою, було б ще гірше.
У вас обох було б зовсім інше життя.
Могло б бути…
Відстій би був, а не життя!
Хочу пісяти.
Ні, ти…
Вона завжди йде пісяти, коли ситуація їй неприємна.
Я знаю.
Мамо, ти збираєшся виходити?
Я в туалеті.
Але ж ти там уже давно.
У мене з'явилися важчі справи.
Вона буквально замкнулася в туалеті.
Авжеж, я замкнула двері. Я ж у туалеті.
Та я не замкнулася в туалеті.
Котра година?
-Та вже пізно. -Бляха.
Я не зможу завершити свої справи, поки ви стоїте під дверима.
Скільки вона вже там?
Двадцять одну хвилину.
-А коли скінчиться телевікторина? -Уже скінчилася.
Вона нас тупо пересиділа.
Я тут.
Хочу вам сказати, що ціную те, що ви намагаєтеся зробити.
-Бо ми тебе любимо, мамо. -Я знаю.
Що ти йому скажеш?
Це ви що йому скажете?
Кохана, послухай. Я в безпеці.
У нас є їжа. Є генератор. Я можу тут залишатися скільки треба.
Так.
Я точно не знаю, та я тобі повідомлю, коли щось дізнаюся.
Так, чесно. Я в безпеці.
Так, я знаю.
Іншим пощастило набагато менше.
І я тебе люблю.
Зірко, зірко, мерехти
От би…
Не чіпай мою дитину!
Тако-вівторок.
Ти приїхав. Нарешті!
-Привіт. -Дуже радий тебе бачити.
-Я теж. -Потанцюймо?
Я думав, ти не запропонуєш.
Привіт.
Я…
Я знав, що він ударився головою, та я…
Усе було добре. Він був у нормі.
Він… без проблем довіз нас додому.
Я мав би зрозуміти.
Я мав… Пробачте мені. Мав зрозуміти. Він мій друг.
Ти не винний. Не картайся.
Просто… отаке хрінове везіння.
Я мав зрозуміти. Пробачте мені. Пробачте.
Думаєте, він би сердився, що ми поминаємо його спиртним?
Ні.
Не думаю, що сердився б.
-Мене він не осуджував, коли я пила. -Справді? Цікаво.
Іншої такої осудливої людини, як він, я не знала.
Крім тебе, мамо. Вибач.
Повір мені, я це прекрасно знаю. Він усе ненавидів.
Коли… Коли він пішов з нашої групи й почав працювати вчителем,
а я продовжила займатися музикою…
Я завжди думала, що він мене за це осуджував.
Але озираючись назад,
я думаю, що, може, це він так про мене піклувався.
Він часто це робив.
Переживав за мене.
Може, він просто не хотів, щоб я зробила неправильний вибір,
прокинулася одного дня з думкою, що живу не тим життям,
намагаючись зрозуміти, як це сталося.
У більшості випадків у нас нема вибору. Нам лише здається, що він є.
Так. Мабуть, тому я все ще співаю.
Вип'ємо за це.
О так.
Як на мене, у тебе гарний голос.
-Серйозно? -Авжеж.
Дякую, Руті.
Ох, моя хороша. Не треба дякувати. Це ж правда.
Голос у тебе точно гарніший за ті бліпи, блупи й бляпи,
-які звучали в піснях Джошуа. -Що?
Блупи… Ті звуки, блупи.
-Бліпи… Як там вони? -Не знаю.
Ну що ж.
Усе добре.
ПОНЕДІЛОК 2 БЕРЕЗНЯ 2020 РОКУ
Десять хвилин на дев'яту. Усі поснідали?
Ти ще їси? Не поспішай. Але можна ми почнемо?
-Так, можна. -Супер.
Усі інші готові? Як настрій? У мене сьогодні чудовий настрій.
Буде прекрасний день. Ми багато встигнемо. Готові?
Ще один день пролетів І ти загасаєш
-Позаду -Усе позаду
Ти ніколи Не лишаєшся там, де тобі місце
Кажуть, любові потрібен час
Та нащо було марнувати мій?
Скажи мені чесно
Тебе так довго не було
-Дуже-дуже довго -Дуже довго
-І ти загасаєш -Усе позаду
Ти ніколи Не лишаєшся там, де тобі місце
Кажуть, любові потрібен час
Та нащо було марнувати мій?
-Чесно, скажи чесно -Скажи мені чесно
Тебе так довго не було
-Дуже-дуже довго -Дуже довго
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька