Ännu en dag går
-Och du bleknar -Från oss nu
Du ville aldrig stanna Där du hörde hemma
De säger att kärlek tar tid
Så varför slösade du min, baby?
Var ärlig nu
Du har varit borta så länge
-Så, så länge -Så länge
Tack.
-Vi är här. -Ja.
-Vi gör det. -Vi gör det.
Hallå, ni lät otroligt bra.
-Jag vill diskutera… -Tack.
Kan vi prata efter spelningen?
-Gud, givetvis. -Tack.
Wow.
Vi byter extranummer.
På riktigt, vi borde det.
Nja, vi kan inte göra det.
-Vill du inte spela nåt annat? -Visst…
-Klart du vill. -Du vet vad vi måste spela.
Nej.
Om du kunde spela vilken låt som helst?
Vilken skulle du spela?
"High low."
Det vore coolt.
Herregud. Vänta. Jag har en grym idé.
Vi spelar "Quote me".
Det vore perfekt just nu.
Jaså?
-Säger du åt Greg och Lia? -Visst.
Jag älskar dig.
Los Angeles.
Jag älskar den här stan.
Ni vet, Josh föddes och växte upp här.
-Läget, 818? -Ja!
Jag hörde dig.
Innan vi spelar den här sista låten för er
vill jag bara säga hur tacksamma vi är att ni är här.
Det är ett smärre mirakel att nån av oss är här just nu.
Tänk på allt som måste hända för att du skulle vara här
sedan en livstid tillbaka, då dina föräldrar valde att göra dig.
På nåt vis hamnade du i LA.
Du kanske valde att vara här, som jag, eller föddes här, som Josh.
Sen hörde du nyligen om spelningen.
Du bestämde dig för att komma. Och nu är du här.
Det fanns en miljon steg som kunde ha gått en annan väg.
Antingen för att du gjorde ett annat val
eller på grund av nåt du inte hade kontroll över.
Du kunde vara nån annanstans nu.
Du kunde vara nån annan.
Redo?
Men du är inte det.
Du är du.
Och du är här med oss nu.
Vi älskar er för det.
Vi älskar er med!
Den här låten heter "Quote me".
Ett, två, tre, fyr.
"Judith."
-Hallå? -Hej, är det Judith?
-Ja. -Hej, Judith. Det är Josh.
-Hur är läget? -Bra.
Judith, får jag fråga dig nåt? Tänker du nånsin på att spara pengar?
Den här har fått bra recensioner.
Man kan betala folk för att skriva bra recensioner.
Ja, men jag har läst dem. De verkar äkta.
-Jag fattar inte hur du vet det. -För att jag läser dem.
-Jag vet. Jag kan se att du läser dem. -Okej, hur vill du välja en?
Så nu är det mitt jobb?
Vad vill du att jag gör?
Är vuxen och tar ett beslut.
Okej. Vad sägs om den här?
-Det är samma jävla stol. -Japp.
Herregud, du är så irriterande. Gå och hitta Sophie. Det är giraffen.
Vi hade inget val.
Vi hade ingen mat.
Kände du att ditt liv var hotat?
Vi åt inte på flera dagar. Vi höll på att dö.
-Vi var döende. -Jag vet, och jag är ledsen
att ni gick igenom det.
Men för att ni ska få asyl i USA
måste ni bevisa att ni var rädda för förföljelse.
Annars kan jag hjälpa er att få ett arbetstillstånd här i Colombia.
Okej?
Så… kände du att era liv var i fara?
-Ja. -Ja. Bra.
Tack.
-Vad hette du igen? -Astrid.
Astrid. Vill du veta hur mycket pengar detta begåvade lag just tjänade
åt vårt företag?
Det är ganska mycket.
-Vill du veta det? -Stopp där.
Kom igen. Det är kul att säga det högt. Vad var det, 76 komma vadå?
76,45.
76 450 000 dollar. Kom igen! Det är många hus!
Astrid, är du inte glad för dessa hårt arbetande människors skull?
Vad roligt för er. Grattis.
Vad rart. Tack, Astrid.
-Skål, allihop. -Skål!
Ja.
Peter, vilken var din favoritdel?
Jag kan inte sluta tänka på det som hände i augusti.
Du vet vad jag menar.
-Absolut. -Herregud.
Det gick nästan i stöpet.
Det hade gjort det om inte Wilson hade kommit i sista stund och räddat oss.
-Ibland måste man ha tur. -Skål för det.
-Men vilken bergochdalbana. -Förlåt, men vänta lite.
-Du kan inte undervärdera dig så där. -Ursäkta?
Du gav turen den här segern.
Du sa att det inte hade hänt annars. Det är orättvist.
Jag menade bara…
Du kanske inte menade det, men för att förtydliga:
Vi dricker inte champagne just nu för att vi hade tur.
Vi har slitit med den här affären i två år.
Peter, du jobbade så hårt. Jag menar…
Affären hade aldrig gått i stöpet, för vi lät den inte göra det.
Var det tufft i augusti? Ja.
Hade Wilson en lösning? Ja.
Men om inte, så hade vi kommit på nåt, för vi satsade allt.
Tack, Astrid.
Vet du vilka som pratar om tur? Dobblare och förlorare.
Förlåt, jag vet att det låter taskigt, men det är sant.
Om du hör nån säga: "Affären gick i stöpet. Jag har otur",
är det från en förlorare.
Vi fyra är helt klart inte förlorare.
Vi har 76 miljoner nya vänner på bankkontot som bevis.
Ni borde vara stolta!
Jag vill inte att ni går hem och tänker: "Vi hade tur."
Jag vill att ni går hem med den fantastiska känslan
som man bara får av att vinna.
Och jag vill att ni ska veta utan tvivel
att vi vann för att vi förtjänade det.
Skål för det.
-Hej, Astrid. -Hur är det?
Bättre än nånsin.
Du har druckit en hel del.
Ja, det handlar om hur mycket man tål.
Jag tål mycket.
Men jag ville bjuda alla här inne på en runda.
Nej, men lyssna. Det är ett speciellt ögonblick för mig.
Mitt liv förändrades typ idag, för jag är rik nu.
Från och med idag.
Jag är skitrik. Jag föddes inte rik, och nu är jag det.
Så alla här ikväll står mig nära,
för de var med mig när det hände.
Så jag vill bara bjuda dem på en drink.
Det är generöst, men det är många här. Jag vet att du inte kan se dem.
Ja, det är meningen. Jag vill ha en hög nota.
Jag vill se en störtlöjlig nota, betala den och inte bry mig.
Det är upplevelsen jag är ute efter just nu.
Kan du… Kan du hjälpa mig?
Vad vill du bjuda dem på?
Don Julio.
Då går jag och räknar folk. En åt alla, är du säker?
En för varje välsignad själ i detta etablissemang.
Du är rolig, du.
Vänta. Jag vill bara fråga en sak till.
-Ja? -Vad gör du imorgon?
För jag tänker flyga till nånstans med en strand,
och du borde följa med mig.
-Jag fixar allas Don Julio. -Nej, jag menar allvar.
Jag har pojkvän.
Jaha, och hur mycket tjänar han om året?
-Sir… -Nej, hur mycket?
Du har nog druckit för mycket. Kom hem försiktigt.
Vänd inte din jävla rygg mot mig!
-Hördu! Hur mycket tjänar han? -Sir.
Hur mycket?
-Hur mycket? -Sir!
Släpp mig! Släpp mig, för fan!
Hur mycket tjänar han, kärringjävel?
Josh, sakta.
Jag vill inte bli sen.
Vi är inte sena.
Du har alltid bråttom och vill alltid dra så fort du är framme.
Det är inte bara jag. Alla är såna.
Men du är värst.
-Vi har bara en liten lucka idag, så… -Jag vet.
Bad du henne göra sig redo?
Hon kommer ut och möter oss, men hon hade nog en tuff morgon, så…
Det tror jag nog det.
Kom igen. Hon…
Du vet, hon har haft det rätt tufft.
-Kanske. -Kan…
Vad menar du med "kanske"?
Jag vet inte. Jag menar… Jag vet det.
Det verkar bara vara hennes ursäkt för allt.
Att hon har det hemskt, och du har det bra.
Ja. Men jag har det faktiskt bra.
Jag har ju dig.
Och grabben där bak.
Och han har de där benen.
Titta bara. De är så knubbiga.
Han är en knubbis.
Och han är trygg. Och det är därför du borde sakta ner.
Okej. Jag saktar ner.
Bara så du vet gör jag det inte för att du sa så. Vi är framme.
-Jag trodde att hon skulle komma ut. -Ja.
-Jag vet. Förlåt. -Hej.
Hej. Jag har inga rena kläder.
Det är bara det att tanten i lägenhet 44 lämnar sina grejer i torktumlaren.
Jag sa att jag behövde den för två timmar sen,
och hon bara: "Sätt mina grejer ovanpå torktumlaren."
"Bitch, jag tänker inte tvätta åt dig."
-Och så är det. -Ja. Det är löjligt.
-Ja. -Vill du ha det du har på dig?
-Jag kan inte. -Jag tror att du kan det.
Varför säger du alltid emot?
Förlåt att jag sa emot, men vi måste verkligen tajma det rätt.
Du, tilltala mig inte med din sansade röst.
-Som om du är så resonlig men inte jag? -Beth…
-Jag vet att du är pappa nu… -Hördu!
Kommer du inte med, gör jag det själv. Hur ska du ha det?
Det var bra.
Okej. Vi drar.
Funkar det på frugan?
Det känns fel. Jag vill inte göra det.
Nå, vi gör det.
Okej.
Herregud. Hon är så deprimerande.
-Inte då. -Jo. Jättedeprimerande.
Josh, hon är det.
Hej, mamma.
-Vadan detta? Vad gör ni här? -Jag sa ju att vi kommer på besök.
Jag vet. Men vad gör alla andra här?
Är allt okej med Jacob?
Jo då. Titta bara.
Får man stiga på?
-Hur så? -Mamma, släpp bara in oss.
Vi vill prata med dig
för att vi är oroliga.
Vi har varit oroliga ett tag.
Vi tycker att du borde lämna pappa.
-Vad är det här? En intervention? -Sluta… Du vet…
En intervention inför ett spädbarn?
-Han bry sig väl inte? -Jag bryr mig!
Jag vill inte att min sonson hör detta.
Okej.
Förlåt att jag avbryter, men min mjölk började just komma.
-Okej. Det är toppen. -Gud, vad galet!
Kan du snälla? Det är inte galet. Det är vackert.
Hon läcker.
Det är rart, men kan du hämta hushållspapper?
-Ja. -Vi har slut.
Seriöst?
Ja. Vad…
Här. Jag har en servett.
Är det okej där?
-Jo. Tack. -Bra.
Så nu måste jag väl lämna er far för att vi inte har hushållspapper hemma.
Typ.
Jag har hört nog. Ni har sagt det ni behöver säga.
Nej, vi har mycket kvar att säga.
Jag lämnar inte er far, okej?
När Jacob är klar borde ni åka,
för han är hemma när som helst.
Det är han inte. Vi tajmade det.
Han är på Barone's med Hal och Dot.
Han tittar på Jeopardy!
Det är långt tills finalrundan.
Det stämmer.
Om jag lämnar Artie nu så dör han.
Det kan du inte veta.
Jo.
Okej, men det handlar om dig, inte honom.
Du har inga vänner kvar på grund av honom.
Du har inga pengar kvar på grund av honom.
Du har bara honom.
-Och han har bara mig. Han behöver mig. -Men tänk på vad du behöver.
Hur vågar ni göra det här?
Jag fortsatte leva det här skitlivet för er skull.
Se vad du har åstadkommit.
Du är en bra professor nära anställningstrygghet.
Du har en underbar fru och ett friskt barn.
Tror du att det hade hänt med en splittrad familj?
Jag då?
Jag har inget sånt.
Du är en annan historia.
Toppen.
Min uppväxt kändes inte så stabil.
Pappa var läskig att bo med.
Det hade varit värre om jag varit ensamstående.
Era liv hade sett helt annorlunda ut.
De kunde ha varit…
De… De kunde ha… sugit!
Jag måste kissa.
Nej, kan…
Hon måste alltid kissa i de här situationerna.
Jag vet.
Mamma, kommer du ut nån gång?
Jag är på toan.
Ja, men du har varit där länge.
Jag hade visst fler bestyr.
Hon låste bokstavligen in sig på toan.
Klart att jag låste. Jag är på toan.
Men jag låste inte in mig själv.
Vad är klockan?
-Det börjar bli sent. -Helvete.
Jag blir aldrig klar med er två utanför dörren.
Hur länge har hon varit där?
Tjugoen minuter.
-Hur länge tills sista frågerundan? -Den är över.
Hon väntade ut oss.
Jag är här.
Jag vill att ni ska veta att jag uppskattar det ni gör.
-Det är för att vi älskar dig. -Jag vet.
Vad tänker du säga?
Nej, vad tänker ni säga?
Älskling, lyssna. Jag är i säkerhet.
Vi har mat och en generator. Jag kan stanna så länge som behövs.
Ja.
Jag vet inte, men jag säger till när jag vet mer.
Tro mig. Jag är i säkerhet.
Ja, jag vet.
De flesta har inte samma tur.
Älskar dig med.
Blinka lilla stjärna där
Hur jag…
Bort från mitt barn!
Taco-tisdag.
Hej! Du kom.
-Hej. -Kul att se dig.
-Detsamma. -Får jag lov?
Trodde aldrig du skulle fråga.
Hej.
Jag var…
Jag vet att han slog huvudet och så, men…
Han var okej. Han verkade okej. Han körde hem oss, inga problem.
Jag borde ha vetat.
Jag borde ha… Förlåt. Jag borde ha vetat. Han var min vän.
Det är inte ditt fel. Du kan inte klandra dig själv.
Visst, det… Det är bara en förjävla otur.
Jag borde ha vetat. Förlåt.
Hade han blivit arg för att vi dricker i hans ära?
Nej.
Nej, jag tror inte det.
-Han dömde aldrig mig för det. -Jaså? Lustigt.
Han var den mest fördömande personen jag träffat.
Förutom dig, mamma. Förlåt.
Tro mig, jag vet. Han hatade allt.
När han… När han gav upp bandet och började som lärare
och jag fortsatte med musiken…
Jag tänkte alltid att han dömde mig för det.
Men när jag tänker på det
tror jag bara att han ville mitt bästa, på sitt sätt.
Han var sån.
Han oroade sig för mig.
Han kanske inte ville att jag skulle göra fel val
och en dag vakna och känna att jag lever fel liv
och undrar hur det blev så.
För det mesta har vi inget val. Vi bara tror att vi har det.
Ja. Det är nog därför jag sjunger än.
Skål för det.
Ja, för fan.
Jag tycker att du har en vacker röst.
-Verkligen? -Absolut.
Tack, Ruthie.
Du behöver inte säga tack. Det är bara sanningen.
Helt klart bättre än de där blipp-blopp-ljuden
-som Joshua gjorde. -Va?
Blopparna… Blopp-grejerna.
-Blipparna… Vad var det? -Jag vet inte.
Okej.
Så ja.
MÅNDAG 2 MARS 2020
Hon är 8.10. Har alla ätit sin frukost?
Du äter än. Det är lugnt. Är det okej om vi börjar?
-Visst. -Schyst.
Mår alla andra bra? Jag gör det idag.
Det här blir en bra dag. Vi ska få mycket gjort. Är ni redo?
Ännu en dag går Och du bleknar
-Från -Från oss nu
Du ville aldrig stanna Där du hörde hemma
De säger att kärlek tar tid
Så varför slösade du min, baby?
Var ärlig nu
Du har varit borta så länge
-Så, så länge -Så länge
-Och du bleknar -Från oss nu
Du ville aldrig stanna Där du hörde hemma
De säger att kärlek tar tid
Så varför slösade du min, baby?
-Var ärlig, var ärlig -Var ärlig nu
Du har varit borta så länge
-Så, så länge -Så länge
Undertexter: Borgir Ahlström