Še en dan je minil.
-In ti izginjaš. -Onstran naju.
Nikoli nisi ostal tam, kamor spadaš.
Ljubezen zahteva čas,
a zakaj bi tratil mojega?
Bodi iskren.
Tako dolgo te ni bilo.
-Tako zelo dolgo. -Tako dolgo.
Hvala.
-Tukaj sva. -Ja.
-Uspeva nama. -Ja.
Odlična sta.
-Nekaj stvari moram… -Hvala.
Lahko po koncertu?
-Seveda. -Hvala.
Vau.
Spremeniva bonus točko.
Dajva.
Ne moreva.
-Ne bi igral kaj drugega? -Mislim…
-Hočeš. Poglej se. -…veš, kaj morava igrati.
Ne.
Katero bi igral, če bi lahko?
Katero?
"High Low".
Lahko bi bilo dobro.
Čakaj, imam super idejo.
Igrajva "Quote Me".
Popolno za tole.
Res?
-Boš povedal Gregu in Lii? -Ja.
Ljubim te.
Los Angeles.
Obožujem to mesto.
Josh je bil tu rojen in odrasel je tu.
-Kako ste, 818? -Ja!
Slišal sem te.
Preden zaigramo zadnjo pesem,
bi rada povedala,
kako hvaležna sem, da ste nocoj tukaj.
Čudež je,
da smo tukaj, v tej dvorani.
Pomislite na stvari, ki so vas pripeljale do sem.
Od trenutka, ko so se starši odločili, da vas naredijo.
In znašli ste se v LA-ju.
Morda ste se kot jaz tako odločili, ali pa ste se kot Josh tu rodili.
Pred kratkim pa ste slišali za ta koncert.
Odločili ste se, da pridete. In zdaj ste tukaj.
Milijon korakov,
ki bi lahko šli v drugo smer.
Morda zaradi drugačne odločitve
ali česa drugega, kar ne bi imeli pod nadzorom.
Zdajle bi bili lahko kje drugje.
Lahko bi bili nekdo drug.
Pripravljeni?
Ampak niste.
Ste vi.
In zdajle ste tu, z nami.
Zato vas imamo radi.
Tudi mi vas!
Naslov pesmi je "Quote Me".
Ena, dve, tri, štiri.
Judith.
-Halo? -Je to Judith?
-Ja. -Živjo, tukaj Josh.
-Kako ste? -V redu.
Smem vprašati, ali kdaj razmišljate o varčevanju?
Tale ima dobre ocene.
Za dobre spletne ocene jim lahko tudi plačajo.
Ja, toda berem tele. Zdijo se zanesljivi.
-Kako to veš? -Ker jih berem.
Ja, vidim.
Kako se boš odločila?
Se moram jaz?
Ne vem, kaj hočeš od mene.
Da odrasteš in se odločiš.
Kaj pa tale?
-Enak je. -Ja.
Mojbog, kako si zoprn.
Poišči žirafo Sophie.
Nimava izbire.
Nimava kaj jesti.
Ste življenjsko ogroženi?
Več dni nisva jedla. Umrla bova.
-Umirava. -Vem. Žal mi je,
da sta šla skozi to.
Toda za azil v ZDA
morate dokazati, da se bojite preganjanja.
Drugače pa vam lahko pomagam z delovno vizo tu, v Kolumbiji.
Prav?
Se čutite življenjsko ogroženi?
-Ja. -Dobro.
Najlepša hvala.
-Kako ti je ime? -Astrid.
Veš, koliko denarja je ta izjemno nadarjena ekipa pridelala
našemu podjetju?
Visoka cifra.
-Jo hočeš vedeti? -Prav.
Zabavno je povedati na glas.
Koliko? 76 in?
76 in 450 tisoč.
76 milijonov in 450 tisoč dolarjev. To je veliko hiš.
Astrid, si vesela
za te garaške in uspešne ljudi?
Vesela sem za vse vas. Čestitam.
Lepo. Hvala, Astrid.
-Na zdravje. -Na zdravje!
Ja.
Peter, kateri del ti je bil najljubši? Povej.
Ne morem pozabiti, kar se je zgodilo avgusta.
Gotovo veste, na kaj mislim.
-Vsekakor. -Mojbog.
Dogovor bi kmalu propadel.
Če nas ne bi v zadnjem hipu Wilson rešil.
-Včasih ima človek srečo. -Tako je.
-Napeto je bilo do konca. -Čakaj.
-Ne moreš se podcenjevati. -Prosim?
To zmago si pripisal sreči.
Praviš, da se sicer ne bi zgodilo. To ni pošteno.
Rekel sem samo…
Morda nisi mislil tako, a besede štejejo. Bodimo jasni.
Mi štirje ne pijemo šampanjca, ker smo imeli srečo.
Dve leti smo garali samo za ta dogovor.
Peter, vem, kako si se trudil.
Dogovor ne bi propadel, ker tega ne bi dovolili.
Je bilo avgusta težko? Ja.
Je Wilson rešil zadevo? Ja.
Če pa ne, bi našli drugo rešitev,
ker smo igrali na zmago.
Hvala, Astrid.
O sreči govorijo kockarji in zgube.
Vem, da se sliši grobo, vendar je res.
Če nekdo reče, da mu je dogovor propadel, ker je imel smolo,
je ta človek zguba.
Mi štirje pa nismo zgube.
Kot dokaz imamo na banki 76 milijonov.
Bodite ponosni nase!
Nočem, da greste domov z občutkom, da smo imeli srečo.
Hočem, da greste s čudovitim občutkom,
ki izhaja iz zmage.
In hočem, da veste brez sence dvoma,
da smo zmagali, ker smo si to zaslužili.
Pijem na to.
-Živjo, Astrid. -Kako ste?
Najboljši dan v življenju.
Kar nekaj ste spili.
Gre za to, koliko ga neseš.
Jaz kar veliko.
Rad bi plačal pijačo vsem navzočim.
To je zame poseben trenutek.
Danes se mi je življenje spremenilo. Bogat sem.
Od danes naprej.
Prekleto bogat sem. Ne od rojstva. Zdaj.
Vsi tukaj so mi danes dragi,
ker so bili z mano, ko se je to zgodilo.
Zato… …bi jim plačal pijačo.
Zelo velikodušno, toda tukaj je veliko ljudi.
Ne vidite vseh.
Ni važno. Hočem, da je račun visok.
Hočem smešno velik račun in ga brez skrbi plačati.
Zdajle hočem to izkušnjo.
Mi lahko pomagaš?
Kaj naj jim prinesem?
Don Julio.
Preštela jih bom. Res hočete za vse?
Za čisto vsako dušo tukaj.
Smešni ste.
Počakaj. Še nekaj bi te prosil.
-Ja? -Kaj počneš jutri?
Odletel bom na neko plažo
in morala bi z mano.
-Prinesla jim bom pijačo. -Resno mislim.
Fanta imam.
Koliko zasluži na leto?
-Gospod… -Koliko zasluži?
Nocoj ste preveč spili. Bolje, da greste domov.
Ne obračaj mi hrbta!
-Hej! Koliko zasluži? -Gospod.
Koliko zasluži?
-Koliko zasluži? -Gospod!
Pusti me! Rekel sem, da me pusti!
Koliko zasluži, prekleta prasica?
Počasneje.
Nočem zamuditi.
Nismo pozni.
Vedno hitiš,
ko pa pridemo, hočeš oditi.
Nisem samo jaz tak. Vsi so.
Predvsem ti.
-Priložnost ne bo čakala… -Vem.
Si rekel, naj bo pripravljena?
Pričakala nas bo zunaj, a mislim, da je imela naporno jutro…
Zagotovo.
Daj no…
Veš, da ji ni lahko.
-Morda. -Mor…
Kako to misliš?
Ne vem. Vem, da je tako.
Toda to je njen izgovor za vse.
Da je njej slabo, tebi pa dobro.
Saj mi je dobro.
Imam tebe.
In fantka zadaj.
In te nogice.
Poglej, kako so zalite.
Debel dojenček je.
Varen je.
Zato vozi počasneje.
Prav. Upočasnjujem.
Samo, da veš, ne zato, ker si mi rekla, ampak ker smo tu.
-Rekel si, da bo zunaj. -Ja.
-Vem. Oprosti. -Živjo.
Živjo. Nimam čistih oblačil.
Gospa iz stanovanja 44
pušča stvari v sušilcu.
Rekla sem ji, da ga potrebujem,
a je odvrnila, naj vzamem njeno perilo iz sušilca.
Rekla sem ji, da ne bom delala zanjo.
-In to je to. -Ja, trapasto.
-Ja. -Greš v teh oblačilih?
-Ne morem. -Lahko.
Zakaj mi vedno oporekaš?
Oprosti, samo časa nimamo.
Ne govori mi s tem glasom.
Ti si razumen,
-jaz pa zmešana? -Beth…
-Vem, da si oče… -Hej!
Pojdi z mano ali pa grem sam. Torej?
To je bilo dobro.
Ja. Pojdiva.
To pri ženi vžge?
Slabo mi je. Nočem tega.
Treba bo.
Prav.
Mojbog, kako je depresivna.
-Ni res. -Zelo je depresivna.
Depresivna je.
Živjo, mama.
-Zakaj ste vsi tukaj? -Rekel sem, da pridemo.
Vem, zakaj pa so tu še ostali?
Je Jacob v redu?
Ja, v redu je. Vidiš?
Smemo naprej?
-Zakaj? -Mama, spusti nas naprej.
Radi bi se pogovorili s tabo…
ker nas skrbi zate.
Že nekaj časa.
Morala bi zapustiti očeta.
-Kaj je to? Intervencija? -Nikar…
To počneš pred otrokom?
-Saj ga ne briga? -Mene pa!
Nočem, da moj vnuk to posluša.
Prav.
Žal mi je, toda mleko se mi je nabralo.
-Odlično. -To je tako noro!
Lahko nehaš? Ni noro. Lepo je.
Pušča.
Mi lahko daš papirnato brisačo?
-Ja. -Zmanjkalo jih je.
Resno?
Ja. Kaj…
Imam servet.
Ti je udobno?
-Odlično, hvala. -Dobro.
Zdaj moram zapustiti vajinega očeta,
ker nimamo papirnatih brisač?
Ja.
Dovolj sem slišala. Povedala sta svoje.
Ne, še veliko imava povedati.
Ne bom ga zapustila.
Ko se Jacob naje, odidite,
ker bo oče vsak hip doma.
Ne, izbrali smo pravi čas.
S Halom in Dot je v Baronu.
Gleda kviz!
Do konca kviza imamo veliko časa.
To je res.
Če ga zdaj zapustim, bo umrl.
Tega ne veš.
Vem.
Ne gre zanj, ampak zate.
Zaradi njega nimaš več prijateljev.
Tudi denarja ne.
Samo njega imaš.
-On pa mene. Potrebuje me. -Kaj pa tvoje potrebe?
Kako si drzneta to početi?
V tem sem vztrajala zaradi vaju.
Poglejta, kaj sta dosegla.
Odličen profesor si. Kmalu s stalno profesuro.
Poročen si s čudovito žensko. Imata zdravega otroka.
Bi se to zgodilo, če bi razdrla družino?
In jaz?
Nič od tega nimam.
Ti si druga zgodba.
Super.
Nisem čutil stabilnega doma.
Z očetom je bilo srhljivo.
Še huje bi bilo, še bi bila samohranilka.
Oba bi imela drugačno življenje.
Lahko bi bilo…
Lahko bi bilo bedno!
Moram lulat.
Ne…
Vedno gre lulat, ko ji kaj ni všeč.
Vem.
Mama, boš prišla ven?
Opraviti moram.
Ampak… …že dolgo si notri.
Več stvari moram opraviti.
Zaklenila se je v kopalnico.
Seveda sem zaklenila. Na stranišče sem šla.
Nisem pa se zaklenila zaradi vaju.
Koliko je ura?
-Pozno je. -Sranje.
Ne bom končala, če bosta stala pred vrati.
Koliko časa je že tam?
Enaindvajset minut.
-Kdaj se konča kviz? -Se je že.
Čaka, da odidemo.
Tu sem.
Cenim vajin trud.
-Rada te imava. -Vem.
Kaj mu boš rekla?
Kaj mu boš ti rekel?
Ljubica, poslušaj. Na varnem sem.
Imamo hrano, generator, lahko ostanem, kolikor bo treba.
Ja.
Sporočil ti bom takoj, ko bom vedel več.
Zaupaj mi. Na varnem sem.
Vem.
Večina tu nima take sreče.
Tudi jaz te ljubim.
Sveti, sveti zvezdica,
ali res si…
Stran od mojega otroka!
Taco Tuesday.
Živjo. Prišel si.
-Živjo. -Vesel sem te.
-Enako. -Bi plesal?
Sem mislil, da ne boš vprašal.
Živjo.
Bil sem…
Vedel sem, da se je udaril v glavo, ampak…
Videti je bil v redu.
Brez težav naju je peljal domov.
Moral bi vedeti.
Moral bi… Tako mi je žal. Moj prijatelj je.
Ni tvoja krivda. Nehaj se kriviti.
Samo prekleta smola je.
Moral bi vedeti. Žal mi je. Oprosti.
Bi bil jezen, ker pijemo v njegov spomin?
Ne.
Mislim, da ne.
-Nikoli me ni obsojal zaradi tega. -Res? Hecno.
Bolj obsojajočega človeka nisem poznala.
Razen tebe, mama. Oprosti.
Vse to vem. Vse je sovražil.
Ko je zapustil bend in začel poučevati,
jaz pa sem nadaljevala z glasbo…
Mislila sem, da me zaradi tega obsoja.
A ko se ozrem nazaj,
je morda samo na svoj način pazil name.
To je pogosto počel.
Skrbelo ga je zame.
Morda ni hotel, da sprejmem napačno odločitev
in bi nekoč ugotovila, da sem živela napačno življenje
ter se spraševala, kako se je to zgodilo.
Večino časa nimamo izbire. Samo mislimo, da jo imamo.
Zato najbrž še vedno pojem.
Pijem na to.
Ja.
Čudovit glas imaš.
-Res? -Ja.
Hvala, Ruthie.
Ni se treba zahvaljevati. Res je.
Vsekakor boljši od čudnih zvokov,
-ki jih je spuščal Joshua. -Kaj?
Bip, bip…
-Bip… Kaj je bilo to? -Ne vem.
V redu.
V redu je.
PONEDELJEK, 2. MAREC 2020
Deset čez osem je. Ste vsi pozajtrkovali?
Ti še ješ. Vzemi si čas. Lahko začnemo?
-V redu je. -Kul.
Ste tudi drugi v redu? Ste vzhičeni? Jaz sem.
Dober dan bo. Veliko bomo naredili. Pripravljeni?
Še en dan je minil in ti izginjaš.
-Onstran. -Onstran naju.
Nikoli nisi ostal tam, kamor spadaš.
Ljubezen zahteva čas,
a zakaj bi tratil mojega?
Bodi iskren.
Tako dolgo te ni bilo.
-Zbogom. -Zbogom.
-Izginjaš. -Onstran naju.
Nikoli nisi ostal tam, kamor spadaš.
Ljubezen zahteva čas,
a zakaj bi tratil mojega?
-Bodi iskren. -Bodi iskren.
Tako dolgo te ni bilo.
-Zbogom. -Zbogom.
Prevedla Lidija P. Černi