Prabėga dar viena diena
- Ir tu išblėsti - Ji jau praeity
Tu niekad nebuvai tas Kuris lieka savo vietoje
Sako, kad meilei reikia laiko
Bet kodėl iššvaistei manąjį, brangusis?
Sakyk atvirai
Tavęs nebuvo taip ilgai
- Taip ilgai - Taip ilgai
Ačiū.
- Mes čia. - Taip.
- Mes tai darome. - Mes tai darome.
Ei, bičiuliai. Nuostabiai grojote.
- Tik noriu pasakyti keletą… - Ačiū.
Galim apie tai pakalbėti po koncerto?
- O Dieve. Žinoma. - Ačiū.
Oho.
Pakeiskime bisą.
Tikrai. Manau, turėtume jį pakeisti.
Taip. Iš tikrųjų negalim jo keisti.
- Nenori sugroti ko nors kito? - Noriu pasakyti, taip…
- Taip, nori. Pažiūrėk į save. Ne. - …žinai, ką turime groti.
Ne.
Jei galėtum sugroti bet kokią dainą, ką grotum?
Ką tu grotum?
„Aukštai žemai“.
Galėtų būti šaunu.
O Dieve. Palauk. Turiu nuostabią idėją.
Sugrokime „Cituok mane“.
Ji dabar tobulai tiktų.
Tikrai?
- Pasakysi Gregui su Lija? - Žinoma.
Aš tave myliu.
Los Andželas.
Velniškai myliu šį miestą.
Žinote, Džošas čia gimė ir užaugo.
- Kaip laikotės, 818? - Taip!
Išgirdau tave.
Gerai. Taigi, prieš sudainuojant paskutinę dainą jums, bičiuliai,
aš tik noriu pasakyti,
kad esame labai dėkingi, jog visi čia šįvakar susirinkote.
Tai lyg ir stebuklas,
kad mes dabar esame čia, šioje salėje.
Pagalvokite apie visas smulkmenas, kurios atvedė jus čia,
tas kelias prasidėjo gyvenimo pradžioje, kai jūsų tėvai nusprendė susilaukti jūsų.
Ir jūs kažkaip atsidūrėte Los Andžele.
Gal pasirinkote čia būti kaip aš, o gal čia gimėte kaip Džošas.
Ir neseniai išgirdote apie šį koncertą.
Ir nusprendėte ateiti. O dabar jūs čia.
Buvo milijonas žingsnių,
kurie galėjo būti žengti į kitą pusę.
Arba dėl to, kad būtumėt kitaip pasirinkę,
ar dėl kitos, nuo jūsų nepriklausančios priežasties.
Dabar galėtumėte būti kažkur kitur.
Galėtumėte būti kažkuo kitu.
Pasiruošę?
Bet nesate.
Jūs esate jūs.
Ir dabar esate čia su mumis.
Ir mes jus už tai mylime.
Ir mes jus mylime!
Daina vadinasi „Cituok mane“.
Vienas, du, trys, keturi.
„Judita.“
- Klausau? - Sveiki. Čia Judita?
- Taip. - Labas, Judita. Čia Džošas.
- Kaip šiandien laikotės? - Gerai.
Judita, galiu paklausti? Ar kada nors pagalvojat apie taupymą?
Šis sulaukia itin gerų atsiliepimų.
Žinai, žmonėms galima užmokėti už gerus atsiliepimus internete.
Tiesa, bet aš juos skaitau. Jie atrodo tikri.
- Nežinau, kodėl manai, kad juos atskiri. - Nes aš juos skaitau.
Žinau. Matau, kad skaitai.
Gerai, o kaip nori apsispręsti?
Gerai, tai dabar turiu spręsti pati?
Nežinau, ką nori, kad padaryčiau.
Noriu, kad būtum suaugęs ir priimtum sprendimą.
Gerai. Tai gal šitas?
- Čia tas pats, po galais. - Taip.
O Dieve. Džošai, tu taip užknisi.
Tiesiog nueik, surask Sofi. Ji - žirafa.
Neturėjome pasirinkimo.
Neturėjome, ką valgyti.
Ar jautėte, kad jūsų gyvybei gresia pavojus?
Mes kelias dienas nevalgėme. Mes būtume mirę.
- Artėjo mirtis. - Žinau, man labai gaila,
kad jums teko tai patirti.
Bet tam, kad suteikčiau jums progą gauti prieglobstį Jungtinėse Valstijose,
privalau įrodyti, kad baiminotės persekiojimo.
Jei nepavyks, galiu padėti jums gauti darbo leidimą čia, Kolumbijoje.
Gerai?
Tai ar jautėte, kad jūsų gyvybei grėsė pavojus?
- Taip. - Taip. Gerai.
Labai ačiū.
- Atleiskit, kuo jūs vardu? - Astrida.
Astrida. Norit sužinoti, kiek ši neįtikėtinai talentinga komanda uždirbo
mūsų kompanijai, Astrida?
Suma gan didelė.
- Norite sužinoti, kokia? - Gerai.
Nagi. Smagu ištarti garsiai.
Kokia galutinė suma? Septyniasdešimt šeši ir kiek?
Septyniasdešimt šeši, keturi šimtai penkiasdešimt.
76 450 000 dol. Čia tai bent! Daugybė namų.
Astrida, argi nesidžiaugi
dėl šitų darbščių ir daug pasiekusių žmonių?
Labai džiaugiuosi dėl visų jūsų. Sveikinu.
Tai buvo labai miela. Ačiū, Astrida.
- Visiems į sveikatą. - Į sveikatą!
Taip.
Piteri, kas tau patiko labiausiai? Sakyk.
Aš niekaip negaliu pamiršti, kas nutiko rugpjūtį.
Esu tikras, kad žinote, apie ką kalbu.
- Žinoma. - O Dieve.
Sandėris vos nežlugo.
Būtų žlugęs, jei paskutinę minutę nebūtų pasirodęs Vilsonas
ir išgelbėjęs mūsų patys žinot ką.
- Turbūt žmogui kartais pasiseka. - Pritariu.
- Bet, žmogau, kiek netikėtumų. - Atleisk, žmogau, bet, pala.
- Negali šitaip nusipiginti. - Atsiprašau?
Nurašei šitą didžiulę pergalę sėkmei.
Sakei, kad būtų nepavykę, bet mums pasisekė. Taip nesąžininga.
Aš tik sakau…
Gal ne tą norėjai pasakyti, bet žodžiai - svarbūs, todėl kalbėkim aiškiai.
Mes keturi dabar geriame šampaną ne dėl to, kad mums pasisekė, ar ne?
Mes dirbome nepakeldami galvų vien su šiuo sandėriu dvejus metus.
Piteri, žinau, kaip sunkiai dirbai. Noriu pasakyti…
Šis sandėris negalėjo žlugti, nes mes nebūtume jam leidę žlugti.
Ar rugpjūtį buvome įkritę į duobę? Taip.
Ar Vilsonas rado sprendimą? Taip.
Bet jei būtų neradęs, mes būtume sugalvoję ką nors kitą,
nes mes žaidžiame, kad laimėtume.
Ačiū, Astrida.
Norit žinoti, kas kalba apie sėkmę? Lošėjai ir nevykėliai.
Atsiprašau, aš žinau, kad skamba žiauriai, bet tai tiesa.
Jei išgirsit ką nors kalbant: „Mano sandėris žlugo. Labai nepasisekė“,
tas žmogus - nevykėlis.
O mes keturi tikrai nesame nevykėliai.
Tą įrodo 76 milijonai naujų draugų mūsų banko sąskaitoje.
Turėtumėte savimi didžiuotis!
Nenoriu, kad šįvakar grįžę namo galvotumėt: „O, mums pasisekė.“
Noriu, kad grįžtumėt namo su tuo nuostabiu jausmu,
kuris apima laimėjus.
Ir noriu, kad žinotumėt, būtumėt visiškai užtikrinti,
be menkiausios abejonės,
kad mes šiandien laimėjome, nes to nusipelnėme.
Už tai išgersiu.
- Labas, Astrida. - Kaip jums sekasi?
Geriausia mano gyvenimo diena.
Jūs nemažai išgėrėte.
Taip, na, žinai, priklauso, kaip žmogus toleruoja alkoholį.
Aš - gan gerai.
Bet norėjau pavaišinti visus čia esančius.
Ne, nes, paklausyk, man ši akimirka ypatinga.
Mano gyvenimas šiandien pasikeitė, nes dabar aš turtingas.
Nuo šiandien.
Sumautai turtingas. Negimiau turtingas, bet dabar esu.
Todėl visi žmonės, šįvakar esantys čia, man yra brangūs,
nes jie buvo šalia, kai praturtėjau.
Taigi, aš tik noriu pavaišinti juos visus gėrimu.
Jūs labai dosnus, bet čia labai daug žmonių.
Žinau, kad visų jų nematote.
Taip. Ne, čia ir esmė. Noriu, kad sąskaita būtų didžiulė.
Noriu pamatyti absurdišką sąskaitą, ir apmokėti ją nesukdamas galvos.
Dabar noriu patirti būtent tai.
Ar gali man padėti?
Kuo norite juos pavaišinti?
„Don Julio“.
Gerai, aš visus suskaičiuosiu. Tikrai norit visus pavaišint stikliuku?
Po stikliuką visiems geriems žmonėms visame bare.
Jūs juokingas.
Ei, palauk. Norėjau paklausti dar vieno dalyko.
- Tikrai? - Ką rytoj veiksi?
Nes aš skrisiu kur nors į paplūdimį,
manau, kad turėtum skristi kartu.
- Nunešiu visiems „Don Julio“. - O, ne. Kalbu rimtai.
Aš turiu vaikiną.
Ir kiek jis uždirba per metus?
- Pone… - Ne. Kiek jis uždirba?
Manau, kad šįvakar padauginote. Saugiai grįžkite namo.
Nenusigręžk nuo manęs, velniai rautų!
- Ei! Klausiau, kiek jis uždirba? - Pone.
Kiek jis uždirba?
- Kiek jis uždirba? - Pone!
Atsiknisk! Sakau, atsiknisk nuo manęs!
Kiek jis uždirba, suknista kale?
LOS ANDŽELAS
Džošai, lėčiau.
Aš tik nenoriu pavėluoti.
Mes nevėluojame.
Tu visąlaik visur skubi,
o vos tik nuvažiuoji, iškart nori išeiti.
Gerai, bet taip elgiuosi ne tik aš. Visi.
Bet dažniausiai - tu.
- Tik šiandien turim nedaug laiko, taigi… - Žinau.
Sakei jai, kad pasiruoštų?
Ji pasitiks mus lauke, bet turbūt rytas buvo sunkus, todėl…
Neabejoju, kad sunkus.
Liaukis. Ji…
Žinai, kad jai buvo sunku.
- Gal. - Gal…
Kaip suprasti „gal“?
Nežinau. Noriu pasakyti, žinau, kad jai sunku.
Tik… Regis, ji visada tuo teisinasi.
Kad ji gyvena taip sunkiai, o tu - taip gerai.
Taip. Bet aš tikrai gyvenu gerai.
Turiu tave.
Turiu tą berniuką gale.
O jis turi tas kojas.
Pažiūrėk į jas. Kokios putlios.
Jis geras, putlus kūdikis.
Ir jis saugus.
Todėl noriu, kad sulėtintum.
Gerai. Lėtinu.
Tik žinok, ne todėl, kad tu taip pasakei, o todėl, kad atvažiavome.
- Maniau, ji pasitiks mus lauke. - Taip.
- Žinau. Atleisk. - Labas.
Labas. Neturiu švarių drabužių.
Tiesiog ponia, kuri gyvena kitapus gatvės, 44-ame bute,
džiovyklėje palieka savo šlamštą.
Prieš dvi valandas pasakiau jai, kad man reikia džiovyklės,
o ji atsakė: „Ištrauk mano drabužius. Padėk ant džiovyklės.“
Aš, tipo: „Kale, netvarkysiu tavo skalbinių.“
- Taigi, tuo ir baigėsi. - Taip. Absurdas.
- Taip. - Gal važiuosi su šitais drabužiais?
- Negaliu su jais važiuoti. - Manau, kad gali.
Kodėl visada man prieštarauji?
Atsiprašau, kad paprieštaravau. Tiesiog šįkart labai svarbu paskubėti.
Gerai. Biče, nekalbėk su manim tuo raminančiu tonu.
Tipo, tu toks protingas,
- o aš išsidirbinėju? - Bete…
- Suprantu, kad dabar esi tėvelis… - Ei!
Arba važiuoji, arba viską padarysiu pats. Kaip nori?
Gerai pavarei.
Taip. Važiuojam.
Ar žmonai tai suveikia?
Mane pykina. Nenoriu šito daryti.
Na, mes tai padarysim.
Gerai.
O Dieve. Ji taip gadina nuotaiką.
- Visai ne. - Taip. Labai gadina.
Džošai, ji gadina nuotaiką.
Labas, mama.
- Kas čia? Kodėl jūs visi čia? - Sakiau, kad mes užsuksime.
Žinau. Bet ką čia veikia visi kiti?
Džeikobas - sveikas?
Taip, Džeikobas sveikas. Matai?
Galime užeiti?
- Kodėl? - Mama, tiesiog leisk užeiti.
Mes norim su tavim pasikalbėti…
nes nerimaujame dėl tavęs.
Jau kurį laiką.
Manome, kad turi palikti tėtį.
- Kas čia? Intervencija? - Nereikia… Tu žinai…
Surengėte intervenciją kūdikio akivaizdoje?
- Mama, argi jam rūpi? - Man rūpi!
Nenoriu, kad mano anūkas tai girdėtų.
Gerai.
Atsiprašau, kad įsikišau, bet man pradėjo bėgti pienas.
- Gerai. Nuostabu. - Jėzau, tikra beprotybė!
Gal galėtum patylėti? Tai ne beprotybė. Tai gražu.
Jai teka pienas.
Tu labai mielas, brangusis, bet gal atneštum popierinį rankšluostį?
- Gerai. - Pas mus baigėsi.
Rimtai?
Taip. Ką…
Imk, turiu servetėlę.
Tau ten patogu?
- Mums patogu. Ačiū. - Gerai.
Gerai, dabar, ko gero, turiu palikti jūsų tėvą,
nes mūsų namuose nėra popierinių rankšluosčių.
Lyg ir.
Man gana. Užtektinai prisiklausiau. Pasakėte, ką turėjote pasakyti.
Ne, mes dar daug ką turime pasakyti.
Aš jūsų tėvo nepaliksiu, aišku?
Kai Džeikobas pavalgys, važiuokite,
nes jis bet kada gali grįžti namo.
Ne, negrįš. Mes paskaičiavome laiką.
Dabar jis „Barone's“ restorane su Helu ir Dotu.
Jis žiūri „Jeopardy!“
Turime daug laiko iki „Jeopardy“ finalo.
Gerai, tai tiesa.
Jei dabar paliksiu Artį, jis mirs.
Mama, tu šito nežinai.
Žinau.
Gerai, bet svarbiausia - ne jis. Svarbiausia - tu.
Per jį nebeturi draugų.
Per jį nebeturi pinigų.
Turi tik jį.
- Taip, o jis - mane. Jam manęs reikia. - O kaip tavo poreikiai?
Kaip judu drįstat ateiti čia ir taip kalbėti.
Pasilikau šitame mėšle dėl jūsų, nes maniau, kad jums taip bus geriau.
Pažiūrėkit, į save. Pažiūrėkit, kiek pasiekėte.
Tu - nuostabus profesorius. Netrukus gausi pilną etatą.
Vedei nuostabią moterį. Turi sveiką vaiką.
Manai, visa tai būtų nutikę, jei būtum augęs subyrėjusioje šeimoje?
O aš?
Aš šito mėšlo neturiu.
Na, su tavimi - kita istorija.
Gerai, puiku.
Noriu pasakyti, vaikystėje irgi nesijaučiau itin stabiliai.
Gyventi su tėčiu buvo baisu.
Būtų buvę blogiau, jei būčiau buvusi vieniša motina.
Turiu galvoje, jūsų abiejų gyvenimai būtų visiškai kitokie.
Jie galėjo būti…
Jie galėjo būti sumauti!
Man reikia nusišlapinti.
Ne, gal…
Ji visąlaik užsimano šlapintis, kai nepatinka susidariusi padėtis.
Žinau.
Mama, tu išlįsi?
Nuėjau į tualetą.
Taip, bet tu jau ten ilgai sėdi.
Pasirodo, norėjau daugiau.
Ji tiesiogine prasme užsirakino tualete.
Aišku, kad užrakinau duris. Aš nuėjau į tualetą.
Bet aš neužsirakinau tualete.
Kiek valandų?
- Jau vėlu. - Šūdas.
Tikrai niekad nebaigsiu, jei judu stovėsite už durų.
Kiek laiko ji ten sėdi?
Dvidešimt vieną minutę.
- Kiek liko laiko iki „Jeopardy“ finalo? - Jis jau baigėsi.
Po velnių, ji išlaukė, kol baigsis laikas.
Atėjau.
Noriu, kad abu žinotumėt, jog vertinu jūsų pastangas.
- Nes mes tave mylime, mama. - Žinau.
Ką jam pasakysi?
Ne, ką jūs jam pasakysite?
Brangioji, paklausyk. Aš saugus, girdi?
Mes turime čia maisto. Generatorių. Galiu čia likti tiek, kiek reikės.
Taip.
Taip, nesu tikras, bet pranešiu, kai tik sužinosiu daugiau.
Taip, pasitikėk manimi. Aš saugus.
Taip, žinau.
Daugumai šiame mieste taip nepasisekė.
Ir aš tave myliu.
Švieski, švieski man žvaigždele
Rodyk man…
Pasitrauk nuo mano vaiko!
Tako antradienis.
Labas! Atvažiavai.
- Labas. - Labai džiaugiuosi tave matydamas.
- Ir aš. - Nori pašokti?
Maniau, niekad nepakviesi.
Sveiki. Labas.
Aš…
Žinojau, kad jis susitrenkė galvą ir, žinote, bet aš…
Jam viskas buvo gerai. Suprantat, atrodė, kad gerai.
Jis parvežė mus namo, nekilo jokių problemų.
Suprantate, turėjau žinoti.
Turėjau… labai atsiprašau. Turėjau žinoti. Jis mano draugas.
Tu nekaltas. Negali savęs kaltinti.
Taip, tik… Sumautai nepasisekė.
Turėjau žinoti. Labai atsiprašau. Atsiprašau.
Manote, jis nirštų, kad geriame jo garbei?
Ne.
Ne, tiesą sakant, nemanau, kad prieštarautų.
- Jis nesmerkdavo manęs už tai, kad geriu. - Tikrai? Keista.
Jis buvo greičiausias kritikuoti iš visų mano pažįstamų.
Išskyrus tave, mama. Atsiprašau.
Patikėk, puikiai žinau. Jis visko nekentė.
Kai jis išėjo iš mūsų grupės ir pradėjo dirbti mokytoju,
o aš tęsiau muzikinę karjerą…
visada maniau, kad jis mane dėl to smerkia, suprantat?
Bet kai prisimenu tuos laikus,
manau, gal jis tiesiog savotiškai manimi rūpinosi.
Jis dažnai taip elgdavosi.
Jis nerimavo dėl manęs.
Gal jis tik nenorėjo, kad klaidingai pasirinkčiau,
ir vieną dieną pabudusi pasijusčiau, tarsi gyvenau ne tą gyvenimą
ir imčiau spėlioti, kaip taip nutiko, suprantat?
Dažniausiai mes net neturime pasirinkimo. Tik galvojame, kad turime.
Taip. Turbūt todėl vis dar dainuoju.
Už tai ir išgerkime.
Taip, velniai rautų.
Aš manau, kad turi nuostabų balsą.
- Tikrai? - Žinoma.
Ačiū, Rūtele.
Mieloji. Nereikia man dėkoti. Tiesiog tai tiesa.
Tikrai gražesnis už tuos pypsėjimus,
- iš kurių dainas kurdavo Džošas, ar ne? - Ką?
Tie pypsiai… Pypsėjimai.
- Pypsiai… Kas tai buvo? - Nežinau.
Gerai.
Viskas gerai.
PIRMADIENIS, 2020 М. KOVO 2 D.
Jau dešimt minučių po 8.00 val. Visi papusryčiavote?
Tu dar valgai. Neskubėk. Nieko prieš, jei pradėsime?
- Ne. Galit pradėti. - Jėga.
Visi kiti sutinka? Jūs tai jaučiate? Aš šiandien tai jaučiu.
Bus gera diena. Daug nuveiksime. Pasiruošę?
Prabėga dar viena diena Ir tu išblėsti
- Praeity - Ji jau praeity
Tu niekad nebuvai tas Kuris lieka savo vietoje
Sako, kad meilei reikia laiko
Bet kodėl iššvaistei manąjį, brangusis?
Sakyk atvirai
Tavęs nebuvo taip ilgai
- Taip ilgai - Taip ilgai
- Ir tu išblėsti - Ji liko praeity
Tu niekad nebuvai tas Kuris lieka savo vietoje
Sako, kad meilei reikia laiko
Bet kodėl iššvaistei manąjį, brangusis?
- Sakyk atvirai, sakyk atvirai - Sakyk atvirai
Tavęs nebuvo taip ilgai
- Taip ilgai - Taip ilgai
Išvertė Sandra Siaurodinė