Aizslīd kārtējā diena
-Un tu izgaisti -Prom no mums
Tu nekad nebiji tāds Kas paliktu savā vietā
Mīlestība prasot laiku
Bet kāpēc lai tu izšķiestu manējo?
Nu esi godīgs!
Esi bijis prom tik ilgi
-Tik, tik ilgi -Tik ilgi
Paldies.
-Esam te. -Jā.
-Mēs to darām. -Mēs to darām.
Sveiki. Jūs fantastiski izklausāties.
-Es gribētu apspriest pāris lietu... -Paldies.
Varam par to parunāt pēc koncerta?
-Ak dievs. Protams. -Paldies.
Oho.
Izpildām uz "bis" kaut ko citu.
Tiešām. Domāju, mums tā jādara.
Jā. Mēs īsti nedrīkstam tā darīt.
-Negribi izpildīt kaut ko citu? -Nu protams…
-Jā, gribi. Skat. Nē. -Tu zini, kas mums ir jāizpilda.
Nē.
Ja tu varētu izpildīt jebkuru dziesmu, kuru izpildītu?
Kuru tu izpildītu?
"High Low".
Tas varētu būt forši. Varētu būt forši.
Ak dievs. Paga. Man ir ļoti laba doma.
Izpildām "Quote Me".
Tā tagad lieliski iederētos.
Jā?
-Pateiksi Gregam un Liai? -Protams.
Es tevi mīlu.
Losandželosa.
Johaidī, es mīlu šo pilsētu.
Ziniet, Džošs te ir dzimis un audzis.
-Kā iet, Sanfernando ieleja? -Jā!
Es dzirdēju.
Labi. Pirms mēs izpildām jums pēdējo dziesmu,
es tikai gribēju jums pateikt,
ka esam ļoti pateicīgi, ka esat visi šovakar te.
Tas ir tāds kā brīnums,
ka mēs te esam šajā mirklī tieši te - šajā zālē.
Padomājiet par visiem sīkumiņiem, pateicoties kuriem, nonācāt te,
un tas sākās pirms veselas mūžības, kad vecāki nolēma jūs radīt.
Un kaut kā jūs nokļuvāt Losandželosā.
Varbūt izvēlējāties te būt, kā es, vai piedzimāt te, kā Džošs.
Un tad nesen jūs dzirdējāt par šo koncertu.
Un jūs nolēmāt atnākt. Un te jūs esat.
Un bija miljons soļu,
kurus ceļā varējāt paspert uz citu pusi.
Vai nu izdarot citu izvēli,
vai arī to varēja iespaidot kāda no jums neatkarīga lieta.
Jūs varējāt šajā brīdī būt kaut kur citur.
Jūs varējāt būt kāds cits.
Gatavi?
Bet jūs neesat.
Jūs esat jūs.
Un jūs šajā brīdī esat te, kopā ar mums.
Un mēs jūs par to mīlam.
Mēs arī jūs mīlam!
Šī dziesma saucas "Quote Me".
Viens, divi, trīs, četri.
"Džūdita".
-Hallo? -Sveiki. Vai Džūdita?
-Jā. -Sveiki, Džūdit. Te Džošs.
-Kā šodien klājas? -Labi.
Džūdit, drīkstu ko pajautāt? Esat domājusi par naudas uzkrāšanu?
Par šo ir ļoti labas atsauksmes.
Zini, ka var samaksāt cilvēkiem, lai internetā ieraksta labas atsauksmes.
Tiesa, bet es tās lasu. Šķiet uzticamas.
-Nezinu, kā tu to zini. -Es tās lasu.
Zinu. Redzu, ka lasi.
Labi, kā tu gribi izlemt?
Labi, nu tā ir mana atbildība?
Nezinu, ko tu gribi, lai daru.
Gribu, lai esi pieaudzis cilvēks un pieņem lēmumu.
Labi. Ko teiksi par šo?
-Johaidī, tas ir tas pats. -Jā.
Ak dievs. Džoš, tu esi tik kaitinošs.
Atrodi Sofiju. Tā ir žirafe.
Mums nebija izvēles.
Mums nebija ko ēst.
Vai jums šķita, ka ir apdraudēta dzīvība?
Nebijām dienām ēdušas. Varējām nomirt.
-Mēs mirām. -Saprotu, man ļoti žēl,
ka to piedzīvojāt.
Bet, lai sniegtu patvēruma iespēju ASV,
man jāpierāda, ka jūs tikāt vajātas.
Ja ne, varu palīdzēt dabūt darba atļauju te, Kolumbijā.
Labi?
Vai jums šķita, ka ir apdraudēta dzīvība?
-Jā. -Jā. Labi.
Liels paldies.
-Kā jūs sauca? -Astrida.
Astrida. Gribat zināt, cik daudz naudas nupat mūsu kompānijai nopelnīja
šī neticami talantīgā komanda?
Tas ir ļoti liels skaitlis.
-Gribat zināt, kāds? -Labi.
Beidziet. Ir forši to pateikt skaļi.
Kāds bija gala skaitlis? 76...?
76,45.
76 450 000 dolāru. Nu taču! Tās ir daudzas mājas.
Astrid, jūs nepriecājaties
par šiem strādīgajiem un veiksmīgajiem cilvēkiem?
Ļoti priecājos par jums visiem. Apsveicu.
Tas bija tik mīļi. Paldies, Astrid.
-Prozit visiem. -Prozit!
Jā.
Pīter, kas tev šajā visā vislabāk patika? Saki.
Man... Es visu laiku domāju par to, kas notika augustā.
Esmu drošs, ka zināt, ko domāju.
-Protams. -Ak dievs.
Viss darījums gandrīz izjuka.
Un būtu izjucis, ja Wilson pēdējā brīdī
nebūtu izglābis mūsu jūs-zināt-ko.
-Šķiet, dažreiz veicas. -Patiesi.
-Bet vecīt, kas par karuseli. -Piedod, vecīt, paga, mirklīti.
-Tu nedrīksti tā sevi noniecināt. -Kā, lūdzu?
Tu šo lielo uzvaru piedēvēji veiksmei.
Tu teici, ka tas nebūtu noticis, ja mums nepaveiktos. Tas nav godīgi.
Es tik tā...
Tu varbūt tā nedomāji, bet vārdi ir svarīgi, runāsim precīzi.
Mēs četri šobrīd dzeram šampanieti ne tāpēc, ka mums paveicās, skaidrs?
Mēs divus gadus rāvāmies vaiga sviedros tikai ar šo vienu darījumu.
Pīter, es zinu, cik tu smagi strādāji. Proti…
Šis darījums nevarēja izjukt, jo mēs nebūtu ļāvuši tam izjukt.
Vai augustā bija grūts brīdis? Jā, bija.
Un vai Wilson sniedza risinājumu? Jā, sniedza.
Bet, ja nebūtu sniedzis, mēs būtu izdomājuši kaut ko citu,
jo bijām apņēmušies gūt panākumus.
Paldies, Astrid.
Zināt, kas runā par veiksmi? Spēlmaņi un pakāsēji.
Piedodiet, es zinu, ka izklausās skarbi, bet tā ir patiesība.
Ja dzirdat kādu sakām: "Man izjuka darījums. Tā neveicās,"
viņš ir pakāsējs.
Un mēs četri pilnīgi noteikti neesam pakāsēji.
Un mūsu bankas kontā ir 76 miljoni jaunu draudziņu, kas to pierāda.
Jums būtu jābūt ar sevi ļoti lepniem!
Negribu, ka šovakar ejat mājās, domādami: "O, mums paveicās."
Gribu, lai šovakar ejat mājās ar to skaisto sajūtu,
ko sniedz vienīgi uzvara.
Un gribu, lai ar pilnīgu pārliecību un bez vismazākās šaubu ēnas zināt,
ka mēs bijām pelnījuši šodienas uzvaru.
Es par to iedzeršu.
-Astrid. -Kā jums te iet?
Labākā diena mūžā.
Jūs diezgan daudz izdzērāt.
Jā, nu, ziniet, jautājums ir, cik kurš var turēt.
Es varu diezgan daudz.
Bet es gribēju te visiem uzsaukt pa glāzītei.
Nē, paklausieties, šis man ir īpašs brīdis.
Nu, šodien mainījās mana dzīve, jo es tagad esmu bagāts.
Nu, sākot ar šodienu.
Esmu sasodīti bagāts. Es nepiedzimu bagāts, bet nu esmu.
Tāpēc visi, kas te šovakar ir, ir man dārgi,
jo viņi bija ar mani kopā, kad tas notika.
Tāpēc es tikai gribu visiem izmaksāt dzērienu.
Tas ir ļoti dāsni, bet te ir ļoti daudz cilvēku.
Zinu, visus neredzat.
O jā. Nē, tāda arī ir tā doma. Es gribu, lai rēķins ir liels.
Gribu redzēt vājprātīgu rēķinu, samaksāt to un neuztraukties.
Es gribu šobrīd gūt tādu pieredzi.
Vai jūs... Vai jūs varat man palīdzēt?
Ko jūs gribat viņiem izmaksāt?
Don Julio tekilu.
Labi, iešu visus saskaitīt. Esat drošs, ka pa vienai visiem?
Pa vienai katrai svētīgajai dvēselei visā šajā iestādījumā.
Jūs esat smieklīgs.
Ei, pag. Es gribēju vēl ko jautāt.
-Jā? -Ko jūs darīsiet rīt?
Jo es lidošu kaut kur uz kādu pludmali,
un es domāju, jums jādodas man līdzi.
-Atnesīšu visiem Don Julio. -O nē. Es to nopietni domāju.
Man ir draugs.
Un cik viņš gadā nopelna?
-Kungs... -Nē. Cik daudz viņš pelna?
Domāju, esat šovakar par daudz iedzēris. Drošu mājupceļu!
Velns, neuzgriez man muguru!
-Ei! Es prasīju, cik daudz viņš pelna. -Kungs.
Cik daudz viņš pelna?
-Cik daudz viņš pelna? -Kungs!
Velns, laid mani vaļā! Teicu - laid mani vaļā!
Cik daudz viņš pelna, sūda kuce?
Džoš, lēnāk.
Es tikai negribu nokavēt.
Mēs nekavējam.
Tu vienmēr uz visurieni steidzies,
un tad tu vienmēr gribi braukt prom, kolīdz esi ieradies.
Labi, bet tā nav tikai ar mani. Tā ir ar visiem.
Ar tevi tas ir izteiktāk.
-Tam šodien nav daudz laika, tāpēc... -Es zinu. Zinu, zinu.
Pateici, lai viņa ir gatava?
Viņa gaidīs mūs laukā, bet šķiet, viņai bijis grūts rīts, tāpēc…
Kā tad.
Nu beidz. Viņai…
Zini, viņai bijis grūts laiks.
-Varbūt. -Var...
Kā tu to domā - "varbūt"?
Es nezinu. Proti, es zinu, ka tā ir.
Tikai šķiet, ka viņa ar to mūžam aizbildinās.
Ka viņai tā neiet, bet tev iet tik labi.
Jā. Bet man tiešām iet tik labi.
Man esi tu.
Tas puika aizmugurē.
Un viņam ir tādas kājiņas.
Paskaties uz tām. Tik tuklas.
Viņš ir varens, tukls bēbis.
Un viņš ir drošībā.
Tāpēc es gribu, lai tu piebremzē.
Labi. Bremzēju.
Tomēr zini: ne tāpēc, ka to teici, bet tāpēc, ka esam klāt.
-Man šķita, teici, ka viņa gaidīs laukā. -Jā.
-Zinu. Piedod. -Sveika.
Sveiks. Man nav nevienu tīru drēbju.
Zini, tā sieviete, kas dzīvo pāri ielai 44. dzīvoklī,
mūžam atstāj žāvētājā savas parpalas.
Es pirms divām stundām teicu viņai, ka man jāžāvē,
un viņa atbildēja: "Izņem manas drēbes. Uzliec uz žāvētāja."
Un es: "Kuce, es nelocīšu tavu veļu."
-Te nu es esmu. -Jā. Tas ir smieklīgi.
-Jā. -Brauksi ar to, kas tev mugurā?
-Nevaru braukt ar to, kas mugurā. -Domāju, ka vari.
Kāpēc tu mūžam man iebilsti?
Piedod, ka tev iebildu. Šoreiz ir nozīme laikam.
Labi, vecīt. Vecīt, nerunā ar mani tajā raižpilnajā balsī.
It kā tu būtu tas prātīgais,
-bet es šautu šķērsām? -Beta...
-Es saprotu, ka tu tagad esi tētis... -Ei!
Vai nu brauc līdzi, vai darīšu to viens. Izvēlies!
Tas bija labi.
Jā. Braucam.
Tas darbojas uz tavu sievu?
Man pakrūtē griežas. Negribu to darīt.
Nu, mēs to darām.
Labi.
Ak dievs. Viņa ir tik drūma.
-Nē, nav gan. -Ir gan. Viņa ir ļoti drūma.
Džoš, viņa ir drūma.
Sveika, mamm.
-Kas tas? Kāpēc jūs visi esat te? -Es teicu, ka mēs atbrauksim.
Zinu. Bet ko te dara visi pārējie?
Džeikobam viss labi?
Jā, Džeikobam viss kārtībā. Redzi?
Drīkstam ienākt?
-Kāpēc? -Mamm, vienkārši ļauj mums ienākt.
Mēs gribam ar tevi aprunāties…
jo esam par tevi nobažījušies.
Un tā ir jau kādu laiku.
Un mēs domājam, ka tev jāiet prom no tēta.
-Kas tas ir? Iejaukšanās? -Nevajag... Tu zini...
Tu jaucies cita dzīvē, zīdainim redzot?
-Mamm, viņam vienalga. -Man nav!
Es negribu, ka mans mazdēls to dzird.
Labi. Labi.
Piedodiet, ka pārtraucu, bet man sāka plūst piens.
-Labi. Tas ir lieliski. -Jēziņ, vājprāts!
Ko... Vari beigt? Tas nav vājprāts. Tas ir skaisti.
Viņai tek.
Jauki, mīļais, bet vari man atnest papīra dvieli?
-Jā. -Mums ir beigušies.
Nopietni?
Jā. Ko...
Lūdzu, man ir salvete.
Tev tur ir ērti?
-Viss ir lieliski. Paldies. -Labi.
Labi, šķiet, tagad man jāpamet jūsu tēvs tāpēc,
ka mums mājās nav papīra dvieļu.
Tā varētu teikt.
Man pietiek. Gana dzirdēju. Pateicāt savu sakāmo.
Nē, mums vēl ir daudz kā sakāma.
Es nepametīšu jūsu tēvu, skaidrs?
Kad Džeikobs būs paēdis, jums jāiet prom,
jo viņš kuru katru brīdi būs mājās.
Nē, nebūs. Mēs aprēķinājām laiku.
Viņš ar Halu un Dotu ir Barone's restorānā.
Skatās TV spēli Jeopardy!
Un mums ir daudz laika līdz pēdējam jautājumam.
Labi, taisnība.
Ja es Ārtiju tagad pamestu, viņš nomirtu.
Mamm, tu to nezini.
Jā, zinu gan.
Labi, bet runa īsti nav par viņu. Runa ir par tevi.
Viņa dēļ tev vairs nav draugu.
Viņa dēļ tev vairs nav naudas.
Tev ir tikai viņš.
-Jā, un viņam esmu tikai es. Vajag mani. -Un kā tas, ko vajag tev?
Kā jūs abi uzdrīkstaties - ierasties un darīt ko tādu?
Es turpināju dzīvot šo sūdīgo dzīvi, jo domāju, ka tā būs labāk jums.
Paskaties uz sevi. Ko esi sasniedzis.
Satriecošs pasniedzējs. Drīz dabūsi profesora vietu.
Esi precējies ar brīnišķīgu sievieti. Tev ir vesels bērns.
Domā, tas būtu noticis, ja tu nāktu no šķirtas ģimenes?
Un kā ar mani?
Man nekā no tā nav.
Nu, tu esi cits stāsts.
Labi, lieliski.
Nu, es arī augot nejutos īpaši stabili.
Dzīvot ar tēti bija baisi.
Nu, būtu bijis ļaunāk, ja es būtu vientuļā māte.
Ziniet, jums abiem būtu pilnīgi citāda dzīve.
Tā varētu būt bijusi...
Tā varētu būt bijusi draņķīga!
Man vajag čurāt.
Nē, vai varam...
Viņai vienmēr vajag čurāt, kad nepatīk kaut kas.
Zinu.
Mamm, vai nāksi laukā?
Man vajag.
Jā, bet pagājis jau ilgs laiks.
Izrādās, bija vairāk darīšanu.
Viņa burtiski ieslēdzās tualetē.
Protams, ka aizslēdzu durvis. Man vajag uz tualeti.
Es neieslēdzos tualetē.
Cik pulkstenis?
-Jau vēls. -Bļāviens.
Es noteikti nepabeigšu, ja abi stāvēsiet aiz durvīm.
Cik ilgi viņa tur ir?
21 minūti.
-Cik līdz spēles pēdējam jautājumam? -Spēle beidzās.
Gaida, līdz aiziesim.
Esmu klāt.
Gribu, lai abi zināt - novērtēju to, ko mēģināt panākt.
-Jo mēs tevi mīlam, mamm. -Es zinu.
Ko tu viņam teiksi?
Nē, ko viņam teiksiet jūs?
Mīļā, paklausies. Esmu drošībā, skaidrs?
Te ir ēdiens. Mums ir ģenerators. Varu palikt te, cik vajadzēs.
Jā.
Jā, neesmu drošs, bet došu tev ziņu, kolīdz zināšu ko vairāk.
Jā, tici man. Esmu drošībā.
Jā, es zinu.
Vairumam cilvēku šajā pilsētā nav tā veicies.
Es arī tevi mīlu.
Mirdzi, mirdzi, zvaigznīte
Kur tu...
Ej prom no mana bērna!
Tako otrdiena.
Atbrauci! Beidzot.
-Sveiks. -Es tā priecājos tevi redzēt.
-Es arī. -Padejojam?
Domāju, ka nepiedāvāsi.
Sveiki. Čau.
Es biju...
Es zināju, ka viņš sasita galvu, ziniet, bet es...
Viņam viss bija labi. Šķita, ka ir labi.
Viņš aizveda mūs mājās, viss bija labi.
Man vajadzēja saprast, ziniet.
Man vajadzēja... Man ļoti žēl. Man vajadzēja zināt. Bija mans draugs.
Tā nav tava vaina. Tu nevari sevi vainot.
Skaidrs? Vienkārši galīgi nepaveicās.
Man vajadzēja zināt. Man ļoti žēl. Man žēl.
Domājat, viņš būtu nikns, ka dzeram viņa piemiņai?
Nē.
Nē, īstenībā nedomāju vis.
-Viņš mani nenosodīja, ja iedzēru. -Tiešām? Tas ir jocīgi.
Viņš bija visnosodošākais cilvēks, kādu pazīstu.
Izņemot tevi, mamm. Piedod.
Ticiet man, es visu par to zinu. Viņam viss riebās.
Kad viņš... Kad viņš pameta mūsu grupu un sāka mācīt skolā
un es turpināju izpildīt mūziku…
man vienmēr šķita, ka viņš mani par to nosoda, saprotat?
Bet, kad es atskatos,
es prātoju - varbūt viņš savā īpašajā veidā mani pieskatīja.
Viņš to daudz darīja.
Viņš par mani uztraucās.
Varbūt viņš negribēja, lai izdaru nepareizo izvēli
un tad viendien pamostos ar sajūtu, ka dzīvoju nepareizu dzīvi,
un prātoju, kā tas atgadījās, saprotat?
Pārsvarā mums nemaz nav izvēles. Mēs tikai domājam, ka ir.
Jā. Šķiet, tāpēc es aizvien dziedu.
Nu, iedzersim par to.
Velns, jā.
Manuprāt, tev ir skaista balss.
-Tiešām? -Noteikti.
Paldies, Rūtij.
Mīļā. Tev nav man jāpateicas. Tā ir patiesība.
Noteikti labāka nekā daži tie pļerkstošie-pīkstošie trokšņi,
-par kuriem Džošs padarīja savas dziesmas. -Ko?
Pļerkstošās... Pļerkstošās skaņas.
-Pīkstošās... Kādas? -Es nezinu.
Labi.
Būs labi.
PIRMDIENA, 2020. GADA 2. MARTS
Ir 8.10. Visi paēduši brokastis?
Tu vēl ēd. Nesteidzies. Neiebilsti, ja sākšu?
-Nē. Viss labi. -Forši.
Visiem citiem labi? Esat sajūsmā? Es šodien esmu.
Būs laba diena. Mēs daudz paveiksim. Esat gatavi?
Aizslīd kārtējā diena Un tu izgaisti
-Prom -Prom no mums
Tu nekad nebiji tāds Kas paliktu savā vietā
Mīlestība prasot laiku
Bet kāpēc lai tu izšķiestu manējo?
Nu esi godīgs!
Esi bijis prom tik ilgi
-Tik, tik ilgi -Tik ilgi
-Un tu izgaisti -Prom no mums
Tu nekad nebiji tāds Kas paliktu savā vietā
Mīlestība prasot laiku
Kāpēc lai tu izšķiestu manējo?
-Esi godīgs, esi godīgs! -Nu esi godīgs!
Esi bijis prom tik ilgi
-Tik, tik ilgi -Tik ilgi
Tulkojusi Laura Hansone