"Mana tēva namā ir daudz mājokļu.
Ja tas tā nebūtu,
vai es jums sacītu, ka es eju jums vietu sataisīt?
Kad es būšu aizgājis un vietu jums sataisījis,
es nākšu atkal un ņemšu jūs pie sevis…
lai arī jūs būtu tur, kur esmu es."
"Jūsu sirdis lai neiztrūkstas."
-Neviens neatbrauca. -Tā ir.
Man šķita, ka atbrauks vairāk cilvēku.
Cilvēki viņu mīlēja, ne?
Jā. Nu protams. Lidojums un pārējais. Tikai...
Sagādāju ēdienu sūda simt cilvēkiem.
Es esmu drošs, visu apēdīs galu galā.
Jā, paldies.
Es zinu, ka viņš ir miris, bet sajūta tāda, it kā būtu te.
Nu, kāpēc lai viņš tagad nebūtu te?
Bet nē, es turpinu viņu meklēt.
Tas ir loģiski.
Vai viņa pēdējais vakars bija… laimīgs?
Protams.
Vakara beigās, pēc…
-Pēc kautiņa. To jūs domājāt? -Jā, pareizi, kautiņa.
Bet pēc tam mēs nopirkām ēdienu,
viņš jokoja, un viņš...
Viņš tiešām šķita laimīgs.
Bet ballītē? Vai viņš bija laimīgs? Priecājās par dzīvi?
Jā.
Ar ko viņš ballītē runājās?
-Bet viņam izdevās iesist dažas reizes? -Jā, tā bija.
-Un viņš nokrita un sasita galvu? -Jā.
-Cik ilgi viņš nogulēja uz zemes? -Mīļais.
Tas nebija tik ilgi. Viņš uzreiz piecēlās.
-Un viņš nešķita citāds? -Nē.
Viņa acu zīlītes neizskatījās citādas?
-Es neievēroju. -Beidz.
-Es tikai gribu saprast, kas notika. -Nedomāju, ka varam to saprast.
VIKTORS TEV VISS LABI?
Un es nezinu, cik ilgi viņš vēl nodzīvos.
Varbūt mums jāaizbrauc ciemos.
Tur bija vecāki.
NĒ
Viņš skatījās ar viņiem TV.
Viņš man teica, ka grib doties uz Tonija Robinsa semināru,
kad pārvācās uz Kaliforniju.
-Ak tā? -Jā.
Prātoju, vai viņš tika līdz Tonija Robinsa semināram.
Es nezinu. Viņš to neminēja.
Skaidrs. Domāju, tad būtu pateicis.
Jā, domāju gan. Tonija Robinsa ļaudis visu laiku piemin Toniju Robinsu.
Viņš vienmēr gribēja aiziet pie Robinsa, bet nu nekad to neizdarīs.
Tonijs Robinss ir ražens cilvēks.
Es zinu.
Redzu, viņam veicās, ka bijāt viņa draugs.
-Tad cik ilgi jūs... -Atvainojiet. Es tikai…
Protams. Protams.
Atvainojos.
Piedodiet.
Sveiks.
Sveika.
Tas ir dīvaini.
Jā.
Es negribu iet tur atpakaļ iekšā.
Es arī ne.
Man viņa tiešām trūks.
Jā, man arī.
Mans vienīgais verificētais draugs.
Tu no manis izvairījies?
Es nezināju, vai gribi runāt.
Domāju, ka nezināji, vai tu gribi runāt, un projicē to uz mani.
Labi, piedod.
Nekas. Īstenībā piedod tu man. Man nav jābūt... Es...
-Ak dievs. -Viss ir labi.
Nē. Šodien ir galīgi sačakarēta diena.
Tā ir.
-Kā viņš nomira? -Viņš sasita galvu.
-Tu tiešām domā, ka notika tas? -Kā tu to domā?
Tu nedomā, ka viņš sevi nogalināja?
Kāpēc tu tā runā?
Es nezinu. Piedod. Tas bija tik negaidīti.
Kas ko tādu gaidīja?
-Nē, nu gadās tādas galvas traumas. -Nē.
Es runāju par visu.
Mēs ar viņu vidusskolā pat nedraudzējāmies,
tad abi reizē pārcēlāmies uz Losandželosu.
Tā sanāca, ka viņš iepazinās ar tevi.
Viņš iepazīstināja mūs abus, un mēs kļuvām, par ko nu kļuvām.
Un viss, pateicoties kam? Viņam? Daksam Pītersonam?
No Algebras-2?
Un nu es esmu viņa bērēs?
Kas, pie velna?
Tam jābūt ar nozīmi. Tā nevar būt nejaušība.
Nē, domāju, ka ir.
Skaidrs.
-Iznāca saule. -Paldies dievam.
-Uz ko tu skaties? -Ne uz ko.
Jā, uz ko tu skaties?
Tu parasti netaisi matus uz augšu.
Nē. Vai tas bija labi?
Tikai novērojums.
Kā sokas skolotāja darbā?
Labi.
-Un? -Ko?
-Proti, es... -Kāpēc tu jautā?
Es jautāju. Mani interesē.
Labi.
Nu, godīgi sakot, man ļoti patīk.
Dažreiz tas sagādā vilšanos, bet, zini, es ik dienu mostos
un zinu, ko es daru un kāpēc to daru.
Laba sajūta.
Oho, tas ir lieliski. Man ir liels prieks to dzirdēt.
-Tiešām? -Jā.
-Kāpēc tev bija tā jāsaka? -Kas tad?
Izklausās, ka esmu šausmīgs cilvēks.
-Es tā nedomāju... -Džoš.
Protams, ka priecājos par tevi. Gribu, lai esi laimīgs.
Piedod.
-Tu lido atpakaļ šovakar? -Jā, desmitos.
-Forši, zinu to lidojumu. -Jā, un tu?
Nē, rīt.
Nospriedu - ja esmu te, jāapciemo vecāki.
Ja nu to pieminam, man ir jāiet.
Es mammai apsolīju aizvest dažas lietas.
Labi. Pasveicini no manis.
Ja esi brīvs, var braukt līdzi.
Domāju, man jābrauc uz lidostu. Varbūt ir kāds agrāks reiss.
Nav.
Jā, es zinu.
Godīgi sakot, pagājušais gads bijis spraigs.
Kosmo, varētu teikt, nomira četras reizes,
un katru reizi viņa ved viņu uz kārtējo operāciju,
un tad viņš atkal ir dzīvs.
-Vai tas nav nežēlīgi? -Nē, viņai vajag viņu.
Vai nebūtu jaukāk pret kaķi, ja jūs ļautu viņam...
Es saprotu. Bet viņai šajā pasaulē nekā cita nav.
Viņš viņai nozīmē visu.
Un kā ar Frenku?
Man viņas žēl.
Nu, viņa ir ļoti nožēlojama sieviete. Tā tiešām ir.
Viņa tik ļoti mīl to kaķi.
Doma, ka viņa pamostos un Kosmo...
-Ak dievs. -Viss ir labi.
-Piedod. -Viss ir labi.
Oho, bija laba sajūta.
Tev arī vajadzētu. Paraudi!
Man viss ir kārtībā.
Nu taču. Domāju, tev nāktu par labu.
Nedomāju, ka es to spētu, ja gribētu.
Atvainojiet. Es redzēju, kas notika.
Jums viss labi? Viņš jūs neliek mierā?
Jā, tā ir.
Vai man kādam piezvanīt?
Varbūt.
Tas nav smieklīgi.
Skaidrs, ka ir. Beidziet!
Tava seja.
Tāpēc es vienmēr kā traka gribēju tikt prom.
Nevienam nav humora izjūtas.
Nedomāju, ka LA tas būtu labāk uztverts.
Nu, tev tas patika. Tā ka…
-Tu ar kādu tiecies? -Es negribu ar tevi runāt par to.
Beidz. Mēs abi par to prātojām.
Man ir labi par to domāt un nerunāt.
Kurp mēs braucam?
Pēdējā apstāšanās. Manas mammas īpašais augļu veikaliņš.
Vispār esmu izsalcis. Vajadzēja pirmīt vairāk paēst.
Tur bija ēdiens simt cilvēkiem.
Es zinu. Es dzirdēju.
-Tu runāji ar viņa mammu? -Jā.
Skumji.
Aizmugurē ir Ritz cepumi. Jo Šerilai vienmēr vajag Ritz.
-Drīkstu kādus apēst? -Jā.
Mūsdienās ir daudz bēdīgu mammu, ne? Ko tas nozīmē?
Tas neko nenozīmē.
Kā klājas Rūtai?
Labi. Un...
atturīgi.
Atturīgi?
Nu velns.
-Gribi vienu? -Piecūko, a?
Es tos pacelšu.
Es ne ar vienu netiekos.
-Ko? -Es ne ar vienu netiekos.
Skaidrs.
Nu, ir bijuši tādi, ar kuriem gandrīz varētu satikties.
Jā.
Man arī tā bijis.
Nožēlojami. Nevienai es nepatīku.
Šķita, tev vajadzētu veikties aplikācijās. Tu esi nekaitīgs.
-Paldies. -Nav par ko.
-Man tiešām ir daudz sakrītošu simpātiju. -Redzi?
Jā, tikai vairums šo cilvēku nekad neatbild.
Kas vainas tam?
Tas nav labs. Ko tu domā ar "cilvēkiem"?
-Sievietes. -Es tikai pārbaudu.
Jā. Nezinu, vai nebeidzamie varianti kaut ko palīdz.
-Kas vainas tam? -Kuram?
-Tam, kurš tev bija rokā. -O nē. Nē.
SVAIGI DĀRZEŅI UN AUGĻI
Nopietni? Tas ir aizraujoši.
Jā. Esmu ekstāzē. Esmu saņēmusi ļoti labas atsauksmes.
Paņemšu Covell dažus brīvus mēnešus un braukšu ar to tūrē.
Es nopirku sūdīgu busiņu un pārējo.
Tam darbojas logu tīrītāji.
Mums tie būtu noderējuši.
O jā. Nu, tad mēs nebūtu pavadījuši vīkendu Ostinā
ar Geibrielu un Elīnu.
-Geibriels un Elīna. -Jā, tie dīvaiņi.
Atskatoties nedomāju, ka viņiem abiem vispār patika mūsu mūzika.
Domāju, ka patika.
Viņiem tikai arī patika mūsu ķermeņi.
Tu aizvien domā, mums vajadzēja to darīt.
-Domāju. Jā. -Es nebūtu spējis.
Tu esi homofobs.
Tā nav homofobija - nevēlēties seksu ar puisi.
-Tev nebūtu sekss ar viņu. -Domāju, tas viņam bija prātā.
-Nē, viņš gribēja skatīties. -Ko, skatīties tevi un mani?
Un Elīnu.
Tiešām?
-Jā, tā man šķita. -Dirsā.
-Man tas nebija skaidrs. -Oho, palaidi vējā iespēju, brāl.
Bet apsveicu ar albumu. Tas ir lieliski.
Paldies.
Jā, tas man prasīja kādu brīdi, bet es...
Domāju, es atradu skanējumu, kas ir manis pašas, saproti?
Man būs jāaiziet paskatīties, kad tu uzstāsies pilsētā.
Noteikti. Lūdzu, atnāc.
Kā ar tevi? Tu spēlē?
-Mums nav par to jārunā. -Nē. Viss kārtībā. Jā, spēlēju.
-Jā? -Tu zini, es vienmēr spēlēšu.
Nu jā. Es zinu.
Piedod, tu vienkārši teici, ka tu nespēlē.
Tas bija sen. Nu, uzreiz pēc mūsu šķiršanās.
Labi.
Jā, es...
mēģinu kaut ko radīt.
Jā? Kāda ir tā mūzika?
Ei. Tev viss labi?
Jā, piedod.
-Bijušas stresa pilnas dienas. -Jā.
Klau, piedod. Esmu…
piedzīvojis trauksmes lēkmes.
Ei, tas nekas.
Piedod. Es tikai... Es…
-pastaigāšu, lai pāriet. -Labi.
Izkrāmēsim visu, un es aizvedīšu tevi uz lidostu.
O nē. Tev nevajag to darīt.
Es gribu.
Prieks tevi redzēt.
Jā. Man arī prieks tevi redzēt.
Džoš?
Ak dievs. Vai tas esi tu?
Sveika, Šeril.
Kāp laukā un nāc apskauj mani!
Nē. Mamm, mēs tikai visu izkrāmēsim,
-un es aizvedīšu Džošu uz lidostu. -Nē.
Frenk! Ir atbraucis Džošs!
Nu draugi, šie āboli ir šausmīgi.
Vajag apskatīties, pirms liek maisā.
-Beidz. -Neklausies viņā.
-Prieks tevi redzēt. -Man arī.
-Skat. Tu beidzot esi novecojis. -Aizveries!
Kas ir? Viņš saprot, ko domāju. Tu neesi ļoti vecs.
Tev priekšā atlikusī dzīve. Ne tā kā man.
-Jaunākās ziņas. -Kas tad nu?
Re, par ko es runāju.
Pasaule iet bojā, bet mēs dzīvojam savas stulbās dzīvītes.
Dzirdat, kas man jāpacieš?
Jūti? Tā smird.
Cauru diennakti, katru dienu.
Kā iet Kosmo?
Nav labi. Bet viņš turas, jo ir brašulis.
Un paldies, ka pajautāji.
Ak dievs, kā man tevis trūkst.
Mammu.
Un man tevis, Šeril.
-Mammu. -Nē, man tiešām trūkst.
Kaut nebūtu bijis jānotiek kam tādam, lai tevi atkal redzētu.
Ak dievs, tik šausmīgi. Domāju par viņa māti.
Jā.
-Ko tev pagatavot? -Nē, mums jābrauc.
Ei, Džošs atbraucis tik tālu, es nevaru viņam neko neiedot.
Nu, ko tu gribi?
-Ir mērce augļiem? -Nu beidz.
Tu pazīsti mani. Vienmēr.
-Tu to nemaz negribi. -Un kā vēl.
Džošam vienmēr garšojušas manas mērces.
Tik garšīgi.
Dažreiz es to ēdu ar karoti.
-Vai ne, Frenk? -Tā ir.
Atceries, kā uzzināji sastāvdaļas?
Atkal par to runāsim?
Jā, smieklīgi. Ko tu teici?
Kausējamais siers un putukrējums. Laba garša no divām negaršīgām lietām?
Man vajag vēl vīnu.
Man netrūkst darba. Man trūkst sabiedrības.
Man kļūst vientuļi. Un ziņās ir vienas vienīgas bēdas.
Ziniet, mums jāturas citam pie cita, jo nekā cita mums nav.
Ja palaidīsim cits citu vaļā, būsim zuduši.
Kā tajā jūsu dziesmā. Tā bija tik jauka.
-Kas bija tā dziesma? Kura man patika. -"Kura" viņai patika.
Varbūt noklausāmies to?
-Nē, mums nevajadzētu klausīties. -Jā. Nu taču. Tā ir lieliska.
-Tai vajadzēja jums atnest slavu. -Mammu. Nē.
-Reku ir. -Mammu. Lūdzu.
Kurš numurs bija, Džoš?
Septītais celiņš. Bet Meganai taisnība.
Mums nevajadzētu klausīties.
Man patīk šī dziesma. Tā ievelk sevī.
Aizslīd kārtējā diena Un tu izgaisti
Megij, tev ir tik skaista balss. Jau kopš mazotnes.
Mīlestība prasot laiku Bet kāpēc lai tu izšķiestu manējo?
Nu esi godīgs!
Kāpēc jūs abi nevarējāt palikt kopā?
Mammu, velns un elle!
Nespēju noticēt, ka tu to tagad dari.
Es viņu nesaprotu.
Jā, vienmēr grūti klausīties sevi.
Viņa vienmēr saka, ka es gana neatbalstu viņas karjeru,
bet, kad atskaņoju viņas mūziku, viņa sadusmojas.
Tā ir viņas senā mūzika.
Nu, nekā cita viņai nav.
Proti…
Viņa vienmēr runā par to jauno albumu.
Tā: o, viņa pie tā strādā, un tad: o, tas ir pabeigts.
Tad: o, nav īsti pabeigts, o, varēsi drīz dzirdēt.
Bet es nekad to nedzirdu. Cik ilgs laiks pagājis?
Es pat nezinu.
Zini, es par viņu uztraucos.
Jo viņai ir 31 gads, un tas ir...
Sievietei…
Nevar visu mūžu būt bārmene, skaidrs?
Tu gan rīkojies prātīgi.
Un es viņai pateicu, lai taču prec tevi.
Nevar mūžam būt saderināti.
Un jūs abi bijāt tik labs pāris.
Velns. Šeril, tev viss labi?
Es dabūšu kaut ko, ar ko satīrīt.
Jēziņ. Kas tev kaiš?
-Tā nav mana vaina. -Kura tad, pie velna?
-Lūdzu. -Tev nav tas jādara.
Mēs ar Frenku satīrīsim.
Velns, ko tu ēdi pusdienās?
Nu palīdzi man!
-Džoš, beidz. -Man nav grūti.
Negribu, ka to dari. Pretīgi.
Jā. Man arī rauj uz augšu.
Nu aizveries!
Jā?
Ei.
Nu, tava mamma nupat izvēma mērci.
-Ko? -Piedod. Tas nav smieklīgi.
Jā.
Ne tualetē. Viņa apvēma visu sevi, galdu, grīdu un visu pārējo.
-Ak dievs. -Jā.
-Ak dievs. -Labā ziņa - pamodās tavs tētis.
Jā, tas ir labi.
Nē.
Dakss ir miris.
Nedomāju, ka mums vajadzētu sevi maldināt.
Bet ja nu nemaldinām?
Es nespēju atgriezties.
Labi.
Kāpēc tu aizgāji no manis?
Nerunāsim tagad par to.
Nē, tev tas man jāpasaka acīs.
Esmu tev pateikusi acīs. Daudzas reizes, Džoš.
Tu pameti mani, pirms es pametu tevi.
Tā bija. Tieši tu nolēmi atmest ar roku
visam, ko bijām būvējuši sešus gadus.
-Tu nerunāji ar mani par to. -Ko tu saki?
Mēs to vien darījām kā runājām par to, ko kopā būvējam.
Jā, un tad tu pārtrauci.
Vienu dienu man tika paziņots - mums vairs nav grupas.
-Viss beidzies. -Bija beidzies.
Ja tu domā, ka tā grupa varēja kaut ko sasniegt,
tu maldies.
Kā tad.
Piedod. Tici man. Es arī to nevēlējos.
Bet zināmā punktā, zini...
Proti, mēs nolēmām, ka laiks kļūt pieaugušiem.
Ka gribam ģimeni.
Es tikai darīju to, kas, manuprāt, bija jādara, lai tas notiktu.
Un tad, kad to darīju…
tu mani vairs negribēji.
Tu negribēji būt kopā ar normālu čali, kam ir darbs.
Nedari tā.
Nepataisi mani par kaut kādu virspusīgu maitu.
Es tevi nepametu tāpēc, ka tu kļuvi par skolotāju.
Es pametu tāpēc, ka domāju: daru to, ko mīlu, ar cilvēku, kuru mīlu.
Mīlēju.
Bet jā, acīmredzot es maldījos, sasodīts.
Es to nedomāju tā.
Es mēģināju darīt tā, kā mums būtu labāk.
Nē, tā nebija. Darīji tā, kā bija labāk tev.
Un, kad es mēģināju turpināt to darīt viena,
pati, tu liki man justies tik niecīgai.
Es biju tā stulbā mazā meitene, kas...
nespēja saredzēt brīdinājumus, ko spēja vīrietis.
Es tā neteicu. Neesmu teicis, ka esi stulba.
-Nē. Es zinu. -Neesmu teicis.
Tu biji tik pārliecināts, ka tev ir taisnība.
Ak dievs, Džos, tu saredzi pasauli tā, it kā tā varētu pastāvēt tikai tā.
Tu aizvien domā, ka tev taisnība. Skat!
Tu pašlaik tā domā.
Zini, cik ļoti tas sāp?
Cilvēkam, kuru tu mīli, būtu jātic tev.
Bet tu nekad man neticēji. Nedomāji, ka es to spēju paveikt.
Domāju, ka neviens to nespēj.
Tulkojusi Laura Hansone