„Mano Tėvo namuose daug buveinių.
Jeigu taip nebūtų,
argi būčiau pasakęs: „Einu jums vietos paruošti“?
Kai nuėjęs paruošiu,
vėl sugrįšiu ir jus pas save pasiimsiu…
kad jūs būtumėt ten, kur ir aš.“
„Tegul neišsigąsta jūsų širdys.“
- Niekas neatėjo. - Ne.
Maniau, kad ateis daugiau žmonių.
Žmonės jį mylėjo, ar ne?
Taip. Ne, žinoma. Tai dėl skrydžio ir panašiai. Tiesiog…
Priruošta maisto šimtui žmonių, po galais.
Esu tikras, kad viskas kada nors bus suvalgyta.
Taip, ačiū.
Žinau, kad jo nebėra, bet atrodo, kad jis čia.
Kodėl jis neturėtų būti čia?
Bet ne, aš jo vis dairausi.
Suprantama.
Ar jis paskutinę naktį buvo… laimingas?
Žinoma.
Vakarui pasibaigus, po…
- Po muštynių. To norėjot paklaust? - Taip, teisingai, po muštynių.
Bet po to mes nusipirkom pavalgyti,
jis skaldė pokštus ir jis…
Jis tikrai atrodė laimingas.
Bet ar vakarėlyje jis buvo laimingas? Ar džiaugėsi gyvenimu?
Taip.
Su kuo jis kalbėjo vakarėlyje?
- Bet jis kažkam užvožė? - Taip, užvožė.
- Po to nukrito ir susitrenkė galvą? - Taip.
- Kiek laiko jis pragulėjo ant žemės? - Brangusis.
Ne per ilgiausiai. Iškart atsistojo.
- Ar po to atrodė kitoks? - Ne.
Vyzdžiai atrodė kitokie?
- Nepastebėjau. - Baik.
- Aš tik noriu suprasti, kas nutiko. - Nemanau, kad galime suprasti.
VIKTORAS VISKAS GERAI?
Ir nežinau, kiek jis dar laiko gyvens.
Gal reiktų atvažiuoti, aplankyti jus.
Ten buvo tėvai.
NE
Jis sėdėjo su jais ir žiūrėjo televizorių.
Jis man sakė, kad, persikraustęs į Kaliforniją,
nori nueiti į Tonio Robinso seminarą.
- Tikrai? - Taip.
Įdomu, ar jis nuėjo į Tonio Robinso seminarą.
Nežinau. Jis neminėjo.
Taip. Turbūt būtų pasakęs, jei būtų nuėjęs.
Taip, tikriausiai. Tonio Robinso gerbėjai dažnai kalba apie Tonį Robinsą.
Jis visada norėjo nueiti pas Tonį Robinsą, o… dabar jau nebenueis.
Tonis Robinsas - labai garsus žmogus.
Žinau.
Matosi, kad jam labai pasisekė turėti tokį draugą kaip jūs.
- Taigi, kiek laiko jūs… - Atsiprašau. Aš tik…
Žinoma.
Labai atsiprašau.
Atsiprašau.
Labas.
Tai keista.
Taip.
Nenoriu ten grįžti.
Aš irgi.
Aš tikrai jo pasiilgsiu.
Taip, aš irgi.
Jis - vienintelis garsus mano draugas.
Tu ten manęs vengei?
Aš tik nežinojau, ar norėsi kalbėtis.
Manau, nežinojai, ar tu norėsi kalbėtis, bet suvertei tai man.
Gerai, atleisk.
Viskas gerai. Šiaip jau, atsiprašau. Man nebūtina… Aš…
- Dieve. - Viskas gerai.
Ne. Šiandien labai sumauta diena.
Tiesa.
- Kaip jis iš tiesų mirė? - Susitrenkė galvą.
- Tikrai manai, kad taip ir nutiko? - Kaip suprasti?
Nemanai, kad jis nusižudė?
Kodėl taip sakai?
Nežinau. Atsiprašau. Tiesiog tai labai netikėta.
Kas galėjo pamanyti?
- Ne, po tokios traumos taip nutinka. - Ne.
Kalbu apie viską.
Mes su juo mokykloje net nedraugavome,
po to abu tuo pačiu metu persikraustėme į Los Andželą.
Jis netyčia ten susipažino su tavimi.
Po to supažindino mudu ir mes tapome tuo, kuo buvome.
Ir visa tai - kieno dėka? Jo? Dekso Pitersono?
Iš sustiprintos matematikos klasės?
O dabar aš - jo laidotuvėse?
Kas per šūdas?
Tai turi kažką reikšti. Negalėjo viskas nutikti šiaip sau.
Ne, manau, kad nutiko.
Taip.
- Išlindo saulė. - Ačiū Dievui.
- Į ką žiūri? - Į nieką.
Taip, į ką žiūri?
Paprastai nenešioji plaukų susikėlusi.
Ne. Tai gerai?
Tik šiaip pasakiau.
Kaip sekasi mokytojauti?
Gerai.
- Ir? - Ką?
- Noriu pasakyti, aš… - Kodėl klausi?
Todėl, kad klausiu. Man įdomu.
Gerai.
Turiu galvoje, man tikrai patinka.
Kartais erzina, bet, žinai, kasdien pabundu
ir žinau, ką darau ir kodėl.
Geras jausmas.
Tai puiku. Aš labai džiaugiuosi tai girdėdama.
- Tikrai? - Taip.
- Kodėl taip pasakei? - Ką?
Nuskambėjo, lyg būčiau siaubingas žmogus.
- Ne tą turėjau galvoje… - Džošai,
žinoma, džiaugiuosi dėl tavęs. Noriu, kad būtum laimingas.
Atleisk.
- Išskrendi šįvakar? - Taip, 22 val. skrydžiu.
- Smagu, žinau tą skrydį. - Taip, o tu?
Ne, rytoj.
Pagalvojau, jei jau esu čia, turėčiau aplankyti tėvus.
Kalbant apie tėvus, man reiktų eiti.
Pažadėjau kai ką nupirkti mamai.
Gerai. Perduok nuo manęs linkėjimų.
Jei neužsiėmęs, galėtum prisijungti.
Manau, man reiktų tiesiog važiuoti į oro uostą. Gal bus ankstesnis skrydis.
Ankstesnio nėra.
Taip, žinau.
Tiesą sakant, praėję metai buvo labai įtempti.
Kosmas keturis kartus vos nepadvėsė,
ji kaskart padaro jam dar vieną operaciją,
po to jis vėl gyvena.
- Ar tai nėra savotiškai žiauru? - Ne, jai jo reikia.
Argi katinui nebūtų geriau, jei tiesiog leistum jam…
Suprantu. Bet jis - visas jos pasaulis.
Jis jai be galo brangus.
O kaip Frenkas?
Man jos gaila.
Noriu pasakyti, ji labai liūdna moteris. Tikrai.
Ji taip myli tą katiną.
Vien nuo minties, kad ji pabunda ir Kosmas…
- O Dieve. - Viskas gerai.
- Atsiprašau. - Viskas gerai.
Buvo išties gera.
Ir tau reiktų padaryti tą patį. Išsiverkt.
Man viskas gerai.
Nagi. Tau būtų į naudą.
Nemanau, kad galėčiau, net jei norėčiau.
Atsiprašau. Aš tik mačiau, kas nutiko.
Jums viskas gerai? Jis neduoda jums ramybės?
Taip, neduoda.
Norit, kad kam nors paskambinčiau?
Gal.
Nejuokinga.
Aišku, kad juokinga. Liaukitės.
Tavo veidas.
Todėl aš visada troškau iš čia ištrūkti.
Niekas neturi humoro jausmo.
Nemanau, kad Los Andžele tavo pokštas būtų sulaukęs didesnio pasisekimo.
Na, tau patiko. Taigi…
- Su kuo nors susitikinėji? - Nenoriu apie tai kalbėti su tavim.
Liaukis. Abu apie tai galvojame.
Mielai apie tai galvosiu ir nekalbėsiu.
Kur važiuojam?
Tai paskutinis sustojimas. Ypatinga mamos vaisių vietelė.
Šiaip jau aš visai išalkau. Reikėjo daugiau pavalgyti.
Maisto buvo priruošta šimtui žmonių.
Žinau. Girdėjau.
- Kalbėjai su jo mama? - Taip.
Liūdna.
Gale yra „Ritz“ sausainių. Nes Šeril negali gyventi be „Ritz“.
- Galiu pasivaišinti? - Taip.
Šiandien buvo daug liūdnų mamų. Ką tai reiškia?
Nieko nereiškia.
Kaip laikosi Rūta?
Gerai. Ir
neatvirauja.
Neatvirauja?
O šūdas.
- Nori? - Priteršei?
Trupinius surinksiu.
Aš su niekuo nesusitikinėju.
- Tu - ką? - Aš su niekuo nesusitikinėju.
Gerai.
Turiu galvoje, buvo keletas žmonių, su kuriais vos nepradėjau susitikinėt.
Taip.
Man irgi tas pats.
Apgailėtina. Aš niekam nepatinku.
Maniau, kad būsi populiarus programėlėse. Tu visai negrėsmingas.
- Ačiū. - Į sveikatą.
- Iš tikrųjų su daug kuo sutampu. - Matai?
Taip, tik dauguma žmonių, su kuriais sutampu, neatsako į žinutes.
Kas jam negerai?
Jis prastas. Kaip suprasti „žmonių“?
- Moterų. - Tik pasitikslinau.
Taip. Nežinau, ar gerai yra turėti begalinį pasirinkimą.
- Kas tam negerai? - Kuriam?
- Tam, kurį ką tik laikei. - O, ne.
ŠVIEŽIOS DARŽOVĖS IR VAISIAI
Rimtai? Žiauriai smagu.
Taip. Aš labai džiaugiuosi. Sulaukiau labai gerų atsiliepimų.
Keliems mėnesiams ištrūksiu iš Kovelio ir išvažiuosiu į turą.
- Oho! - Nusipirkau prastą furgoną ir visa kitą.
Jo langų valytuvai veikia.
Mums jie būtų pravertę.
Taip. Tada nebūtume praleidę savaitgalio Ostine
su Gabrieliumi ir Elena.
- Gabrielius ir Elena. - Taip, tie keistuoliai.
Juos prisiminus, nemanau, kad jiedviem išties patiko mūsų muzika.
Manau, kad patiko.
Tik taip pat labai patiko mūsų kūnai.
Vis dar manai, kad turėjome tai padaryti.
- Manau. Taip. - Nebūčiau galėjęs.
Tu - homofobas.
Tai ne homofobija, jei nenori užsiimti seksu su vaikinu.
- Tu nebūtum užsiėmęs su juo seksu. - Manau, kad jis apie tai galvojo.
- Ne, jis norėjo žiūrėti. - Ką, žiūrėti į tave ir mane?
Ir ją.
Rimtai?
- Taip. Aš taip maniau. - Šūdas.
- Aš to nesupratau. - Susimovei, brolau.
Bet sveikinu išleidus albumą. Tai puiku.
Ačiū.
Taip, šiek tiek užtruko, bet aš…
Manau, kad radau skambesį, kuris yra tik mano, supranti?
Ateisiu tavęs paklausyti, kai grosi mieste.
Būtinai. Prašau.
O kaip tu? Groji?
- Neprivalome apie tai kalbėti. - Ne. Viskas gerai. Taip, groju.
- Tikrai? - Žinai, aš visada grosiu.
Taip, ne. Žinau.
Atleisk, tiesiog tu sakei, kad negrojai.
Tai buvo seniai. Iškart po to, kai išsiskyrėme.
Aišku.
Taip, aš…
aš šį tą kūriau.
Tikrai? Kas tai?
Ei. Tau viskas gerai?
Taip, atleisk.
- Kelios pastarosios dienos buvo įtemptos. - Taip.
Klausyk, atsiprašau. Aš…
pastaruoju metu jaučiu nerimą.
Viskas gerai.
Atleisk. Aš tik…
- pasivaikščiosiu, kol praeis. - Gerai.
Mes viską iškrausime, tada nuvešiu tave į oro uostą.
O, ne. Neprivalai manęs vežti.
Aš noriu.
Gera tave matyti.
Taip. Ir man
Džošai?
O Dieve. Čia tu?
Sveiki, Šeril.
Lipk iš ten ir apkabink mane!
Ne. Mama, mes tik iškrausim daiktus
- ir nuvešiu Džošą į oro uostą. - Ne.
Frenkai! Džošas atvažiavo!
Vaikai, šitie obuoliai - siaubingi.
Reikia juos patikrinti prieš perkant.
- Baik. - Neklausyk jos.
- Gera tave matyti. - Ir jus.
- Tik pažiūrėk, koks tu. Pagaliau pasenai. - Užsičiaupk.
Ką? Jis supranta, ką turiu omeny. Iš tikrųjų nesi senas.
Tau prieš akis dar visas gyvenimas. Ne taip, kaip man.
- Karščiausios naujienos. - Kas dabar?
Matai, apie tai ir kalbu.
Pasaulis pleška, o mes gyvenam savo kvailus gyvenimus.
Girdi, su kuo aš taikstausi?
Užuodi? Kaip smirda.
Kiaurą parą, kiaurus metus.
Kaip laikosi Kosmas?
Prastai. Bet laikosi, nes yra tikras karys.
Ačiū, kad klausi.
Dieve, kaip aš tavęs ilgiuosi.
Mama.
Ir aš jūsų, Šeril.
- Mama. - Ne, aš tikrai pasiilgau.
Tik gaila, kad teko susitikti tokiomis aplinkybėmis.
Dieve, koks siaubas. Vis galvoju apie jo motiną.
Taip.
- Kuo tave pavaišinti? - Ne, mums reikia važiuoti.
Ei, Džošas nevažiuos tokio kelio, kol jo kuo nors nepavaišinsiu.
Ko norėtum?
- Turite vaisių deserto? - Liaukis.
Pažįsti mane. Visada turiu.
- Tu nenori vaisių deserto. - Dar ir kaip noriu.
Džošui visada patiko mano vaisių desertas.
Kaip skanu.
Kartais tiesiog kabinu šaukštu.
- Ar ne, Frenkai? - Kabina.
Pameni, kai sužinojai ingredientus?
Ir vėl tai kartosime?
Taip, tai smagu. Ką pasakei?
Sūris ir plakta grietinėlė. Kaip gali derėti du nesuderinami dalykai?
Man prireiks daugiau vyno.
Nepasiilgstu darbo. Pasiilgstu tik bendruomenės.
Pasijuntu vieniša. O naujienos tik liūdnos ir liūdnos.
Žinai, turime laikytis vienas kito, nes daugiau nieko neturime.
Jei pasileisime, pražūsime.
Kaip toje jūsų dainoje. Ji buvo labai miela.
- Kokia ta daina, Meg? Ta, kurią mėgau. - „Ta“, kurią ji mėgo.
Gal paklausykime jos?
- Ne, neturėtume jos klausytis. - Taip. Nagi. Ji puiki.
Ji turėjo labiau išgarsėti.
Mama. Ne.
- Štai ji. - Mama. Prašau.
Kelinta ji, Džošai?
Tai septintas kūrinys. Bet Megan teisi.
Tikrai neturėtume jos klausytis.
Tiesiog dievinu šią dainą. Ji tave iškart įtraukia.
Prabėga dar viena diena Ir tu išblėsti
Tavo balsas toks gražus, Mege. Nuo pat vaikystės.
Sako, kad meilei reikia laiko Bet kodėl iššvaistei manąjį, brangusis?
Sakyk atvirai
Kodėl jūs negalėjote likti kartu?
Jėzau Marija, mama!
Negaliu patikėti, kad dabar šitaip elgiesi.
Aš jos nesuprantu.
Taip, visada sunku klausytis savęs.
Ji visada sako, kad per mažai remiu jos karjerą,
o kai įjungiu jos dainas, supyksta.
Tai senos jos dainos.
Kitų ji neturi.
Noriu pasakyti…
Ji visąlaik kalba apie naująjį albumą.
O, ji įrašinėja albumą, o paskui, o, jis baigtas.
Paskui, o, iš tikrųjų nebaigtas. O, greit galėsi jį išgirsti.
Bet taip ir neišgirdau. O kiek laiko jau praėjo?
Net nežinau.
Turiu galvoje, man dėl jos neramu.
Nes jai 31-eri, o tai…
Moteriai…
Negali visą laiką dirbti padavėja bare, ar ne?
O tu buvai protingas.
Aš jai sakiau, kad ji turėtų už tavęs ištekėti.
Negali visą laiką būti susižadėjęs.
O jūs taip vienas kitam tikote.
Šūdas. Šeril, jums viskas gerai?
Atnešiu ką nors, kad išvalyčiau.
Jėzau Marija. Kas tau negerai?
- Aš nekalta. - Tai kas, po galais, kaltas?
- Prašau. - Neprivalai valyti.
Mes su Frenku išvalysim.
Ką, po velnių, valgei pietums?
Tiesiog padėk man!
- Džošai, baik. - Nieko tokio.
Nenoriu, kad valytum. Tai šlykštu.
Tai jau taip. Mane irgi pykina.
Užsičiaupk!
Taip?
Labas.
Tavo mama ką tik išvėmė vaisių desertą.
- Ką? - Atsiprašau. Nejuokinga.
Taip.
Ne į klozetą. Ji apvėmė save,
stalą, grindis - viską.
- O Dieve. - Taip.
- O Dieve. - Gera naujiena - tavo tėtis pabudo.
Taip, tai gerai.
Ne.
Deksas mirė.
Nemanau, kad mums reiktų viską supainioti.
O jei nesupainiosim?
Negaliu grįžti.
Gerai.
Kodėl tu išėjai?
Nekalbėkim apie tai dabar.
Ne, tau teks pasakyti man į akis.
Aš sakiau tau į akis. Daug kartų, Džošai.
Tu palikai mane anksčiau, nei aš tave.
Tikrai. Tai tu nusprendei paprasčiausiai atsižadėti
visko, ką kartu kūrėme šešerius metus.
- Tu su manim apie tai nekalbėjai. - Ką nori pasakyti?
Mes tik ir kalbėdavomės apie tai, ką kartu kūrėme.
Taip, o paskui tu lioveisi.
Man buvo pasakyta, kad viskas. Nebeturime grupės.
- Viskas baigta. - Tai buvo baigta.
Jei manai, kad ta grupė būtų ko nors pasiekusi,
tai labai klysti.
Taip.
Atsiprašau. Patikėk manim. Aš to irgi nenorėjau.
Bet, pasiekus tam tikrą tašką, supranti…
Turiu galvoje, mes sakėm, kad jau metas suaugti.
Sakėm, kad norim šeimos.
Aš tik dariau tai, ką, mano manymu, reikėjo daryti, kad taip nutiktų.
O kai padariau…
tu manęs nebenorėjai.
Tu nenorėjai draugauti su kažkokiu normaliu dirbančiu vaikinu.
Nereikia.
Nekalbėk taip, lyg būčiau paviršutiniška bjaurybė.
Palikau tave ne todėl, kad tapai mokytoju.
Išėjau, nes maniau, kad darau tai, kas man patinka su mylimu vyru.
Tuo, kurį mylėjau.
Bet, taip, pasirodo, man vaidenosi, velniai rautų.
Ne tą turėjau galvoje.
Bandžiau daryti tai, kas geriausia mums abiems.
Ne, nebandei. Darei tai, kas geriausia tau.
O kai aš tęsiau veiklą ir bandžiau viską daryti viena,
privertei mane pasijusti menka.
Tarsi būčiau maža idiotė mergaitė,
nesugebanti įžvelgti nesėkmės, kaip sugeba vyras.
Aš to nesakiau. Niekad nevadinau tavęs idiote.
- Ne. Žinau. - Niekad taip nesakiau.
Tu buvai toks užtikrintas savo teisumu.
Dieve, tavo požiūris į pasaulį, Džošai,
yra vienintelis įmanomas požiūris.
Vis dar manai, kad esi teisus. Pažiūrėk į save.
Šią akimirką tą ir galvoji.
Žinai, kaip tai skaudu?
Žmogus, kurį myli, turėtų tavimi tikėti.
O tu niekad manim netikėjai. Nemanei, kad man pavyks.
Nemanau, kad kam nors pavyktų.
Išvertė Sandra Siaurodinė