ВИРІЗАТИ І ВСТАВИТИ ВОКАЛ
Містер Корман
-О боже. -Ану повтори!
Повтори, сучко малолітня!
Я сказав: повтори!
Прінс Лайф!
Так я і думав.
-Скажи? Це жорстко. -Телефони в рюкзаки.
Не в кишеню, в рюкзак. Дякую.
По-перше, усіх з Гелловіном.
Ті, що прийшли в костюмах, виглядають неймовірно.
Мішель, прекрасна кривава принцеса.
Олівіє, а ти – Чунь Лі?
-Так. -Чудово.
Рамоне, шикарна курка.
Містере Корман, а ви хто?
Я Стріла з альбому «На вістрі!»
Це альбом Гаррі Нілссона. Потім пошукаєш.
Продовжимо тему самовираження. Сьогодні у вас урок мистецтва.
Я за те, щоб такі уроки були щодня.
Однак талановита міс Перрі-Ґеллер приходить до нас раз на тиждень.
Вам сподобається завдання, яке вона підготувала.
Тому переходимо до суті. Міс Перрі-Ґеллер.
Ну що ж.
Дякую, містере Корман, що так чудово мене представили.
Сьогодні Гелловін, тому пропоную зробити маски.
Ви знали, що в Давньому Римі казали не «маска», а «персона»?
Це синонім слова «особа».
Тобто в кожної особи є персона.
У вас, мабуть, теж є персона, навіть якщо ви цього не помічаєте.
Це означає, що всі ми носимо маски.
Усі подякуйте міс Перрі-Ґеллер.
-Дякую, міс Перрі-Ґеллер. -Прошу, Рамоне.
-Чудовий урок. -Дякую.
І костюм у вас, до речі, теж дуже-дуже гарний.
Це морська тварина, яка об'їлася пластику?
Саме так.
-Чесно? -Так.
Я, взагалі-то, пожартував. А це справді вона?
-Так, вона. -Це сумно.
Ну, це ж День мертвих…
А, так ви ще й мертва?
Ну, а що по-вашому буде з морською твариною,
-яка об'їлася пластику? -Справді.
Я чув, що в океані вимирає неймовірна кількість організмів.
Це так. Зате є привід зробити такий гарний костюм.
І справді.
Як то кажуть, у темні часи з'являються справжні шедеври.
А так кажуть?
Здається, так. Може, це я вигадав.
-Навряд. -Так, навряд.
Та ми живемо в дуже темні часи.
Так. Здається, що так.
Ще раз: а ви хто? Це з якогось альбому?
Так, «На вістрі!»
На вістрі чого?
А, он воно що.
Ні, це ще не все. Це аудіоказка.
Про країну, яка називається Країна вістер,
там у всіх на голові є вістря,
а в одного хлопчика голова кругла, без вістря.
І йому нелегко бути єдиною тупоголовою людиною
на всю Країну вістер.
Та в нього є друг, синій пес Стріла. Це я.
-Ви пес? -Так.
А де ваш хлопчик?
Не знаю.
Ну, це хороший костюм. Мені подобається.
Дякую. Та моєму до вашого далеко.
-Ваш чудовий. -Дякую.
Шкода, що нема де в ньому покрасуватися.
А ви нікуди не підете?
Можливо. Не знаю. А ви?
-Так! Це ж Гелловін. -Ясно.
Це моє улюблене свято. Узагалі єдине свято, яке я люблю.
Ого. Смілива заява.
Так. І це правда.
Якщо хочете, можемо бути на зв'язку, і я міг би
дати вам знати, куди піду чи…
Добре.
-Добре. -Добре.
Йо, йдеш кудись увечері?
Я лечу високо в небі
І думаю: нащо мені інша Точка зору?
Йо.
Привіт, друже.
Що таке?
Нічого.
Смачних цукерок уже нема?
У якому сенсі?
-Ти свідомо купив цукрові зернята? -Так.
-Ти що, їх любиш? -Дуже люблю.
Вибач, ти ж не проти?
Та ні, це просто дивно, бо цукрові зернята — гидота.
-Як я не знав цього про тебе? -Та хрін його зна.
Усе гаразд?
Так. Вибач, друже. Просто…
Ґабі святкує у Ванесси, і я трохи…
Це фігово.
Чувак, так не можна. Вона твоя дочка. Це Гелловін.
Та тут ніхто не винний. Так вийшло за розкладом.
Вона в неї на Гелловін, бо в мене була на Великдень…
Та кому здався той Великдень?
Мені здався.
-Тоді нема чого жалітися. -Як скажеш.
Що хочеш робити?
ДЕКС Ти сам чи з дамами?
Не хочеш пограти в «Call of Duty»?
-Я сьогодні йду гуляти. -Серйозно?
Я +1 дама.
-Це ж Гелловін. Я завжди ходжу. -Не гони.
Ти нікуди не ходиш на Гелловін. Уже давно.
Ні, я щороку кудись іду на Гелловін.
Це я з тобою не ходжу. Бо в тебе сімейні обставини.
Я знаю, які в мене обставини, дякую тобі дуже.
-Ну ти й падлюка. Я тобі розповів… -Слухай.
-…що сумую без дочки. -Вибач.
-Та нічого.
То куди ти йдеш?
Власне, я йду разом з тією вчителькою мистецтва.
-Ні фіга собі. Правда? Ого. -Скажи?
Вона сьогодні була, я взяв її номер.
Ого. Так тримати.
То куди ти її поведеш?
Ще точно не знаю. Будеш?
Та ні. Я наївся цукрових зернят.
Як це ти ще точно не знаєш?
Чекаю на відповідь.
Від неї?
Ні.
А від кого?
Від Декса.
-От бляха-муха. Ні. -Чувак.
Я розумію. Я з тобою не можу тусити, бо маю мало фоловерів?
Про що ти? Хто я такий, по-твоєму?
Ти мене не кличеш, коли тусуєшся з ним.
-Та я з ним майже не тусуюся. -На тому тижні тусувався.
-То було кілька місяців тому. -Тижнів.
А до того я його бачив не пам'ятаю коли.
-Коли ще був з Меґан. -Ага.
Це вона з ним росла. А я його не люблю.
-Чого ж ти з ним тусуєшся? -Бо він часто десь буває.
Він знає цей світ. А я в цій фігні не шарю.
Я хочу зустрітися з дівчиною. Треба кудись її повести.
Супер. Авжеж, друже. Круто тобі погуляти.
Хочеш піти зі мною?
А ти хочеш, щоб я пішов з тобою?
-Ну… -Подумай ще трохи.
-Пішов ти. Не хочу. -Там усі будуть у костюмах,
і я засумнівався лише тому, що не знаю, чи є в тебе костюм.
О, у мене є костюм, бро.
Думаєш, Декс теж чекав у черзі?
ОХОРОНА
Дякую.
Поїхали.
Мені треба випити води. Якийсь дивний присмак у роті.
Я напишу вчительці, що ми вже тут.
Добре.
-Написав? -Ага.
Добре.
Вибачте.
Йо, чувак. Якого хріна?
-Боже. -Ти як?
Добре.
Вибачте.
Бляха.
Вибачте. Вибачте.
Що каже?
І-і-ха!
Треба вісім секунд протриматися на бику.
Як справи, старий?
Та капець. Роблю свою роботу, от і все. Учу людей розважатися.
А ти хто, Сонік?
-Ні, Стріла. -Йо, привіт, чувак. Я Віктор.
А, привіт, чувак. Я Декс. Так а де твоя дама?
Скоро буде.
Круто. Круто, старий.
Слухай, можна тебе на секунду?
-Іди. Я буду тут. -Круто.
Бро, ти ж казав «плюс одна дама».
Так, вона скоро буде.
Аякже. Але ж ти привів хріна з яйцями.
Я знаю. Я з ним говорив після того, як написав тобі, і…
У нас тут певне співвідношення хлопців і дівчат.
Чувак, який мені платить, за цим слідкує.
-А ти мене підсираєш. -Але ж ми відстояли чергу…
Знаєш що? Хрін з ним. Чувак мені ніколи не платить,
тому хай відсмокче.
-Як там твого друга? -Віктор.
-Вікторе! Йо, мужик. -Що? Вибачте.
Я такий радий, що ви прийшли.
-Як буде щось потрібно, кажіть. -Авжеж.
Супер. Чувак, я на тебе підписаний в інсті.
Що? Серйозно?
-Ага. -Йо, дякую, пане.
Чувак, мені так приємно. І як тобі контент?
Хороший.
Так, бляха. І я про це.
Скажу, як є.
Я в це вкладаю багато часу, щоб залученість була висока.
Тепер узагалі тільки це й важливо.
-Який у тебе нік? -У мене?
-У тебе, чувак. -А що таке?
Бо я бачу, що ти хороша людина, і пояс у тебе гарний.
Я тебе теґну, приведу тобі фоловерів.
-Серйозно? -Так.
Я що, схожий на гівнюка? Чого б мені брехати?
-Давай кажи. -Добре.
«ІншийВікторМоралес».
-Усе разом. Так. -Добре. Йо.
Так уже багато хто робив, але якщо це твоє справжнє ім'я…
-Так, це моє ім'я… -Ніштяк. Ну, подивімося.
-Та ні, не треба дивитися. -Чорт, Вікторе. Йо, 443.
Ти майже до пів тисячі добрався.
Можна сьогодні щось замутити й добити до 500, бро.
-Серйозно? -Так, бляха.
Не скажу, що буде легко, та ти точно можеш.
Джошу, наш вухастий Тато Смурф,
-учасник «Блу Мен Ґруп», іди… -Ні, я не буду.
-Не хочете випити? -Випити?
Боже, охрініти, який ти турботливий.
Дарма Меґан тебе бортонула.
Чувак, це жорстко.
-Я ні фіга не сказав. -Я ж дуркую.
Та ну, чувак, це ж я. Я приколююся.
Мені горілку з тоніком.
-Будь ласка, дякую. -Мені колу.
-Колу? -Так, супер.
Дякую.
ЗАРА Досі вечеряєте?
Вибач, мої друзі дуже повільні.
Ага, ти – киця. Дай угадаю: ти незалежна, так?
Тебе можна залишити саму з мисочкою молока,
і ти будеш задоволена?
Ага.
Гей, кроленя. Ти яке кроленя?
Не знаю.
Козел.
Гелловін. Свято, в яке жінки думають, що вони привабливіші, ніж є.
-Перепрошую… -Гей,
можна мені ще три «Джеймісони» з льодом?
Я, взагалі-то, тут був перший.
-Йо. -Йо.
Вибач, що так довго.
Не парся. Твоя дівчина їде?
-Так, щойно написала. -Клас.
Не знаєш, де Декс? Я взяв йому горілку.
-Не знаю, бро. -Прекрасно.
Підемо його пошукаємо?
-Можна. -Добре. Давай.
Вибачте.
Перепрошую.
Добре. Добре. Вражає. Я вражений.
Чувак, ти теж Сонік, як я.
Такий самий костюм.
-Ні, я Стріла. -Та ні, я наче в дзеркало дивлюся.
Я знов зроблю нашу країну багатою.
Трамп! Трамп!
Мрія про каліфорнікацію
О боже.
Мрія про каліфорнікацію
-От бляха. -Яка офігенна пісня!
-Вона класна. -Йо.
Але знаєш, від чого дах їде?
-Від чого? -Після 30 років
таким пісням підспівуєш по-іншому.
Коли я був молодший, то підспівував так:
«Йо, оце, курва, буду я».
Ентоні Кідіс — мій учитель, а я його учень,
і ми з ним типу Обі-Ван Кенобі та Люк Скайвокер.
І я втілюю душу цього довбограя як виконавець.
Це частина моєї підготовки, щоб посісти заслужене місце поруч з «Перцями»,
довбаним Джей-Зі й Боуї, усіма богами шоу-бізнесу.
Та тепер я старий, і цього не ста… Ще може…
Статися може що завгодно, суть не в цьому.
А в тому, що я знаю, що вже не буду кумиром, як вони,
бо якби мені судилося ним бути, то це б уже сталося.
Тому тепер, коли я підспівую, це вже не частина моєї підготовки.
Уже ні до чого такого не йде. Я просто фанат.
Та якщо взяти будь-якого музиканта від самого створення світу,
він тобі скаже, що тупо обожнює своїх фанатів.
Від щирого серця, розумієш, про що я? Ти січеш цю те…
Типу… Отут. Розумієш, про що я?
-Ага. -Ага.
Та не дуже. Ні.
Думаю, тобі краще з Джошем говорити про таку хрінь. Вибачай.
Та хрін там, бро.
-Чорт забирай. -Що?
Уже 467, бро.
-Що? Сучий ти сину. -Так.
-А я що казав, бро? -Непогано.
-Що я казав? Покажи. -Добре.
Ану, йди сюди. Глянь на останній пост.
-Так. -У тебе тут чотири коментарі,
а ти й досі нічого не відповів. З людьми треба спілкуватися,
щоб у них було відчуття, що вони тобі рівня.
-Розумієш? Так. -А, ясно. Добре.
І що мені там відповісти?
Ну, ти маєш знайти власний бренд.
-Дякую, чувак. -Ні, та не в тому сенсі.
-Ти чим займаєшся? -Е-е, я контролер водіїв у UPS.
-Круто. Це добре, друже. -Так.
Це дуже добре,
відчувається твоя щирість.
А саме цього люди й хочуть – щирості.
-Так, бляха. -Тобто, якщо спитати…
Чорт, він усміхається. Йо, це твоя дама?
-Так. -Вона приїде чи ні?
-Думаю, так. -Думаєш?
Дай телефон. Максимум дві смски – і ця баба буде тут.
-Та я розберуся, дякую. -Добре, плейбою, розбирайся.
Мені треба дещо вирішити, побазаримо пізніше.
Добре, бро. Ага.
Кльовий мужик. Кльовий.
Ти ще там?
Приїжджай.
«Приїжджай».
Що?
Бро, це така банальна хрінь.
Не хочеш піти звідси? Десь поїсти?
Напиши їй ще раз.
Написав.
Так? Коли?
-І що написав? -Не скажу.
Ну добре.
Ходімо звідси.
Ага.
Здалося, що їй було цікаво, не знаю.
-Та хрін з цією сучкою. -Ні. Не треба так.
Ну, а якщо вона така сво…
Не поливай її брудом.
Мені це не допомагає, тому не треба про неї говорити.
Чорт. Глянь, хто там. Підійдемо?
Так. Чом би й ні?
Йо, йо!
-Ви ще тут? -Ага.
Старий, лише 471. Трохи не добрав.
Нічого, бро, треба й далі залучати публіку. Ще набереш.
-Так. -Ви додому на таксі чи…
Я не пив, тож…
Ніштяк. І як пройшов твій вечір?
Дівчина так і не прийшла? І хрін з нею.
Дякую.
-Не треба… -Педро! Друже!
Йо, дякую, що піклуєшся про мене. Я вдячний.
Діджей? Дивовижний. Просто неймовірний.
Якщо буде нагода, послухай його.
На.
Залиш собі. Розважайся.
Усі готові?
У цього чувака фоловерів 1,6 мільйона.
-Як ти знаєш? -Робота така.
-Чим він займається? -Тим, чим і я.
-Але в нього краще виходить. -А ти чим займаєшся?
Цей чувак тупо скрізь.
Усі його обожнюють, він каже, що пише музику.
-А, ясно. -Отож. Це відстій.
Він і сам знає, що відстій. Сам каже, що відстій.
Але людям подобається.
Не знаю. Він багато качається.
Бро, я теж багато качаюся, але я так не виглядаю.
Напевно, в нього кращі гени.
Або справа в генах, або він на хімії.
От тільки якісна хімія постійно дорожчає,
і ось що дивно.
Цей чувак їздить на Model X.
Навіть з 1,6 мільйона неможливо заробляти такі бабки.
Мабуть, у нього просто батьки багаті.
Мамцю з татком він не згадує, каже, що всього добився сам,
та в цій індустрій кожен хрін так каже.
Можна було б подумати, що фоловери куплені,
та очевидно, що ні, бо лайків повно.
Не знаю, він симпатичний.
-Аж бісить, чувак. -Та й хрін з ним, друже.
Думаєш, він щасливий? По-справжньому?
Я б на його місці був щасливий.
Якби щодня всі ці люди ділилися зі мною любов'ю.
Ну, це ти дарма.
Не варто перейматися тим, що думають люди, бо більшість з них
-тупі дебіли. -Знов про сумне. Добре.
-Бро, не всі – дебіли. -Не всі, але майже всі.
Ні в кого нема обґрунтування власної думки.
Якщо людям щось подобається, то не насправді.
Вони просто себе переконали. Бо друзям і батькам подобається.
Ти злий, бо тебе продинамила баба.
Ти сам не знаєш, що кажеш. Бро, слухай…
Дуже кльово казати: «Світ іде на хрін,
мені на все насрати». Тільки знаєш що?
Мені не насрати, і я не боюся це сказати, бро.
Я хочу, щоб мене любили.
-Тільки от ніхто не любить. -Та ну, неправда.
Зрозумій мене правильно. Я тримаюся.
Роблю, що мушу, чи як це сказати.
Та якщо ти не суперпопулярний, не успішний,
ти всім байдужий. У мене і друзів реальних нема.
Ти не ображайся, бро.
Я тебе знаю довше за всіх, хто сьогодні тут був,
та я б не сказав, що ми друзі. Я тобі байдужий.
-Неправда. -Та пішов ти!
Гей.
Я знаю, що ти начебто дуже хороший,
усі це знають.
Та будь мужиком і визнай правду, коли хтось тобі її каже.
Я тобі байдужий, старий!
Ти мені дзвониш лише коли хочеш бабу.
Гаразд, чувак.
-Гівнюк ти. -Добре. Усе нормально. Чого ти?
Та пішов він.
Бісить.
-Ану, повтори, чмо! -Йо. Видихай, чувак.
-Повтори! -Тихо. Тихо.
Що, сциш повторити, довбане ти чмо в блискітках?
Та звідки в мене час на таких сучечок, як ти?
-Ти що, крутий? -Та все нормально. Чувак…
-Крутіший за тебе, сучечко. -Хлопці, що за дурниці?
-Розійдіться. -Ні. Стій.
Тепер ще й синій педік з вухами. Я не з тобою балакаю.
-Спокійно. -Зроби вже щось,
-а то лише триндиш, як дівка… -Он як? Хочеш…
-Бля. -Стоп!
Та заспокойся!
-Боже! -Бляха!
От мудило.
БУДЬ МУЖИКОМ ХЛОПЦІ НЕ ПЛАЧУТЬ
Йо, ми з пацанами тобі всю морду розхерачили, синок.
Бах! І все.
Йо! Вставай!
Джошу, що за херня? Тікаймо!
Чорт.
Йо, що за хрінь?
Йо, що за лажа!
Боже мій!
Що то в хріна було?
Йо, а бачили, той чувак такий…
Ні разу не зміг ударити. А я його відбарабанив!
-Ще й як! -Стопудово.
А бачив, як Вік того іншого підняв?
-Здуріти можна. -Ти його підняв над землею!
Я його тупо «опустив».
А потім поставив назад.
-Я знаю. -Було класно.
Безпека понад усе, бро.
-А він тобі як? -Ага.
Він кілька разів попав. Я офігів.
Дивно було це бачити.
Я такого взагалі ніколи не робив.
Ага. Але так воно й буває.
-Здуріти. -Так і буває, бро.
Це інстинкт. Побачив дружбанів – побіг виручати.
Ох, бро! А той довбаний Халк
такий: «Я тебе вб'ю».
А ти тупо з'явився нізвідки й навішав йому.
-Я це бачив! -Бро, звідки це взялося?
-Не знаю, чесно. -Звідки, бро?
-Десь із глибин. -Розкажи.
Я теж так хочу.
У того типа був шок.
Він такий: «Цей синій довбодятел…
Мужик з "Блу Мен Ґруп" мене відмудохав».
-Це не «Блу Мен Ґруп». Це Стріла. -Я знаю!
Але ж він не знав.
Він такий: «Звідки ти в хріна взявся?».
Як це взагалі???? Ти мене ігноруєш?
Ти мав уже чути. Ні, ти не знаєш. Декс помер.
Знаєш, що сталося? Ти був з ним?
Йо.
-Джошу! -Так.
-Ти бачив? -Так.
Якраз читаю.
#ПАТІНАРАЙОНІ #НЕНАРИВАЙТЕСЬ
Ми ж тільки з ним були. Я…
-Попрощалися з ним годин п'ять тому. -Не знаю. Так.
-З ним усе було добре. -Було добре.
Він жартував.
-Усе ж добре було, так? -Так.
-Чорт. -Що?
У мене вже 500.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька