IŠKIRPTI IR ĮKLIJUOTI VOKALĄ
- O Dieve. - Pakartok!
Pakartok, nususęs snargliau!
Sakiau, kad pakartotum!
Princas Laifas!
Taip ir maniau.
- Žinau. Žiauriai užtvojo, ar ne? - Telefonus - į kuprines.
Ne į kišenę - į kuprinę. Ačiū.
Gerai, visų pirma, smagaus Helovino.
Jūs visi, kurie persirengėte, atrodote fantastiškai.
Mišele, nuostabi kruvinoji princesė.
Ir, Olivija, tu esi Čiun-Li?
- Taip. - Šaunu.
Ir, Ramonai, puikus viščiukas.
O kas jūs, pone Kormanai?
Aš - Strėlius iš „The Point!“.
Tai Hario Nilsono albumas. Galite jį susirasti.
Bet, kalbant apie saviraišką, šiandien - dailės pamoka.
Žinote, norėčiau, kad kasdien kurtume meną.
Bet pas mus su savaitiniu vizitu atvyko talentingoji panelė Peri-Geler
ir ji suplanavo projektą, kuris, manau, jums patiks.
Taigi, ilgiau negaišindamas pristatau panelę Peri-Geler.
Gerai.
Ačiū, pone Kormanai, už tokį mielą pristatymą.
Šiandien yra Helovinas, todėl gaminsime kaukes.
Ar žinote, kad senovės Romoje kaukę vadino „persona“?
Visai kaip angliškai „žmogus“.
Taigi, visi žmonės turi „persona“.
Jūs tikriausiai turite „persona“, net jei to nesuvokiate.
O tai reiškia, kad mes visi dėvime kaukes.
Visi padėkokite panelei Peri-Geler.
- Ačiū, panele Peri-Geler. - Nėra už ką, Ramonai.
- Buvo puiku. - Ačiū.
Taip. Tavo kostiumas, beje, labai labai šaunus.
Ar tai jūros padaras, priėdęs per daug plastiko?
Būtent.
- Rimtai? - Taip.
Aš norėjau pajuokauti. Išties taip ir yra?
- Taip ir yra. - Tragiška.
Na, tai Día de los Muertos, taigi…
Tai tu dar ir mirusi?
O kaip manai, kas nutinka jūros padarui,
- kai jis suėda krūvą plastiko? - Tiesa.
Girdėjau, kad vandenyne nyksta daugybė gyvybės formų.
Tiesa. Bet bent jau išėjo puikus kostiumas, ar ne?
Taip.
Kaip sakoma, sunkūs laikai įkvepia didį meną.
Taip sakoma?
Aš taip maniau. Gal išgalvojau.
- Tikriausiai ne. - Ne, tikriausiai ne.
Bet dabar tikrai sunkūs laikai.
Taip, išties taip atrodo.
Primink, kas tu? Sakei, kad iš kažkokio albumo?
Taip, „The Point!“.
Kas tas „The Point!“?
Gerai.
Ne, tai istorijos dalis. Ne, tai įrašyta pasaka.
Apie vietą, pavadintą „Smailės žeme“,
kur visi ant galvų nešioja smailes,
išskyrus vieną berniuką, neturintį smailės, nes jo galva - apvali.
Nelengva būti vieninteliu nesmailu žmogumi
visoje Smailės žemėje.
Tačiau jis turi vieną draugą, savo mėlyną šunį Strėlių. Tai aš.
- Tu - šuo? - Taip.
Tai kur tavo berniukas?
Nežinau.
Geras kostiumas. Man patinka.
Ačiū. Taviškiui neprilygsta.
- Taviškis puikus. - Ačiū.
Taip, tik gaila, kad nežinau, kur jį parodyti.
Tai tu niekur neisi?
Gal. Nežinau. O tu?
- Taip! Juk Helovinas. - Gerai.
Mano mėgstamiausia šventė. Tai vienintelė man svarbi šventė.
Oho. Drąsus pareiškimas.
Taip. Bet tai tiesa.
Jei norėtum susisiekti, galėčiau
pranešti, kur einu arba…
Gerai.
- Gerai. - Gerai.
LABAS ŠĮVAKAR EISI Į MIESTĄ?
Skrieju aukštai danguje
Svarstau, kodėl viską matau Kitaip, nei yra
Labas.
Sveikas, žmogau.
Kas negerai?
Nieko.
Baigėsi geri saldainiai?
Ne, ką nori pasakyti?
- Tyčia pirkai Helovino saldainius? - Taip, tyčia.
- Tau jie patinka? - Taip, labai patinka.
Atsiprašau, ar tu nieko prieš?
Ne, tik keista, nes akivaizdu, kad helovininiai saldainiai - šlykštūs.
- Kaip aš nežinojau, kad tu juos mėgsti? - Iš kur man žinoti, brolau.
Viskas gerai?
Taip, atleisk, žmogau. Tiesiog
Gabi per šventes pas Vanesą, todėl aš truputį…
Kaip bjauru.
Biče, taip negalima. Ji - tavo dukra. Dabar Helovinas.
Taip, bet niekas nekaltas. Taip išpuolė pagal grafiką.
Dukra pas ją per Heloviną, nes pas mane buvo per Velykas, taigi…
Taip, bet kam rūpi Velykos?
Man rūpi Velykos.
- Tada negali skųstis, tiesa? - Jėga.
Ką nori šįvakar veikti?
DEKSAS VIENAS AR SU PANOMIS??
Nori pažaisti „Call of Duty“ ar ką?
- Šįvakar einu į miestą. - Rimtai?
AŠ + 1 PANA
- Juk Helovinas. Visada išeinu. - Nesąmonė.
Niekad niekur neini per Heloviną. Daugybę metų nėjai.
Ne, kasmet per Heloviną išeinu.
Ne su tavimi. Tu būni užsiėmęs šeima.
Žinau, ką veikiu, labai ačiū.
- Smūgis žemiau juostos. Aš tik pasakiau… - Ei.
- …kad ilgiuosi dukters. - Atsiprašau.
- Atleisk. - Gerai.
Kur eisi?
Šiaip jau susitiksiu su ta dailės mokytoja.
- Negali būti. Rimtai? - Kietai, ar ne?
Ji šiandien atėjo, gavau jos numerį.
Šaunuolis, žmogau.
Velnias, kur ją nusivesi?
Vis dar galvoju. Nori?
Ne. Persivalgiau helovininių saldainių.
Kaip suprasti, dar galvoji?
Laukiu, kol atrašys.
Ji?
Ne.
O kas tada?
Deksas.
- O šūde. Ne. - Biče.
Ne, suprantu. Negaliu su tavim išeiti, nes turiu per mažai sekėjų?
Ką čia paistai? Su kuo, tavo manymu, kalbi?
Tu niekad manęs neimi, kai eini su juo.
- Beveik niekad su juo nesusitinku. - Susitikai praėjusią savaitę.
- Praėjo jau keli mėnesiai. - Nesąmonė. Kelios savaitės.
Tai buvo pirmas kartas po nežinia kiek laiko.
- Prieš skyrybas su Megan. - Taip.
Ji su juo užaugo. Man tas tipas net nepatinka.
- Tai kodėl leidi su juo laiką? - Jis visąlaik eina į miestą.
Jis žino apie tą pasaulį. Aš tame mėšle nesigaudau.
Bandau susitikti su mergina. Turiu ją kažkur nusivesti.
Taip, jėga. Žinoma, žmogau. Kietai pasilinksmink. Gerai?
Nori eiti kartu?
Tu nori, kad eičiau?
- Noriu pasakyti… - Dar ilgiau pasvarstyk.
- Eik šikt. Nenoriu eiti. - Ne, tiesiog ten maskaradas,
o aš dvejoju tik dėl to, nes nežinau, ar turi kostiumą.
Turiu sumautą kostiumą, brolau.
AUTOMOBILIŲ STOVĖJIMO AIKŠTELĖ
Manai, Deksas turėjo laukti eilėje?
APSAUGA
Ačiū, žmogau.
Pasilinksminkim.
Man reikia limonado. Burnoje keistas skonis.
Pranešiu dailės mokytojai, kad atėjom.
Gerai.
- Viskas gerai? - Taip.
Gerai.
Atsiprašau.
Ei, biče. Kokio velnio, seni?
- O Dieve. - Viskas gerai?
Gerai.
Atsiprašysiu.
Šūdas.
Atsiprašau.
Ką ji rašo?
Hei ho!
Laimėsi, išsilaikęs ant buliaus 8 sekundes.
Gerai. Kaip laikais, žmogau?
Šūdas, žmogau. Tik dirbu sumautą darbą. Rodau žmonėms, kaip linksmintis.
Kas tu, Sonikas?
- Ne, Strėlius. - Ei, kaip sekasi, žmogau? Aš Viktoras.
Žinoma, seni. Aš Deksas. Ei, o kur tavo draugė?
Ji ateis.
Jėga. Tai puiku, seni.
Atleisk, galiu su tavim sekundėlę šnektelėti?
- Taip. Aš būsiu čia. - Jėga.
Brolau, juk sakei, kad atsivesi tik paną.
Taip, ji ateis.
Na taip. Bet tu atsivedei ir pimpį su kiaušais.
Žinau. Pasikalbėjau su juo po to, kai parašiau tau ir…
Turi suprasti, reikia išsaugoti bičų ir panų santykį.
Tipas, kuris man moka, šito mėšlo nepraleidžia pro akis.
- Pakišai man kiaulę, seni. - Taip, bet mes laukėm eilėje, taigi…
Žinai, ką? Velniop. Tas tipas vis tiek man nemoka,
todėl tegul čiulpia.
- Kuo, sakei, vardu tavo draugas? - Viktoras.
- Viktorai. Ei, seni. - Taip? Atsiprašau.
Klausyk, žmogau, labai džiaugiuosi, kad judu čia.
- Žinoma. - Jei ko nors prireiks, kreipkitės.
Gerai, jėga. Ei, seku tave „Instagram“, biče.
Ką? Rimtai?
- Taip. - Ei, ačiū, pone.
Žmogau, man tai daug reiškia, biče. Kaip tau patinka turinys?
Taip, geras.
Taip, velniai rautų, žmogau. Apie tai ir kalbu.
Nes aš nemeluosiu.
Tai - didelė investicija, reikalaujanti laiko ir ryšio palaikymo.
Bet šiuo metu tai išties vienintelis šiame mieste svarbus dalykas.
- Tai koks tavo slapyvardis? - Mano?
- Taip, žmogau. - O kam?
Nes matau, kad tu geras žmogus ir man patinka tavo diržas.
Aš tave pažymėsiu ir pritrauksiu tau sekėjų.
- Tu rimtai? - Taip.
Ką, atrodau lyg suknistas liurbis? Lyg meluočiau?
- Sakyk. - Gerai.
Taigi, tai „KitasViktorasMoralesas“.
- Kartu. Taip. - Gerai, puiku. Jė.
Noriu pasakyt, slapyvardis dažnas, bet jei tavo toks vardas, tai…
- Toks mano vardas, taigi… - Aišku. Pažiūrėkim, ką turi, seni.
- Ne, nebūtina manimi domėtis. - O šūde, Viktorai. Jo, 443.
Biče, tuoj surinksi pusę gabalo.
Jo, šįvakar pašėliosim ir gal pritrauksim tau 500, brolau.
- Rimtai? - Taip, po galais.
Klausyk, nesakau, kad bus lengva, bet tu tikrai gali.
Ei, Džošai, nešk savo smailiaausio Tėčio Smurfo,
- „Blue Man Group“ primenančią subinę… - Ne, aš nenoriu.
- Norite išgerti? - Išgerti?
O Dieve, tu toks sumautai rūpestingas.
Megan neturėjo tavęs praspirti.
Žiauriai pavarei, biče.
- Aš taip nesakiau. - Juokauju, biče.
Nagi, bičiuli, tai aš. Tik erzinu tave.
Galima degtinės su gazuotu vandeniu?
- Prašau ir ačiū. - Paimsiu kokakolos.
- Kokakolos? - Taip, puiku.
Ačiū.
ZARA VIS DAR VAKARIENAUJI?
ATLEISK MANO DRAUGĖS LAAABAI LĖTOS
Gerai, tu - katytė. Leisk atspėti, esi nepriklausoma, ar ne?
Esi iš tų, kurias galėčiau palikti prie pieno dubens vieną
ir nesupyktum?
Taip.
Ei, triušeli. Kas tu per triušelis?
Nežinau.
Šiknius.
Helovinas - šventė, kai moterys save laiko seksualesnėmis nei yra.
- Sveiki. Ar galiu… - Ei,
galima dar tris „Jameson“ su ledu?
Žinai, šiaip jau stovėjau prieš tave.
- Ei. - Ei.
Atsiprašau. Užtrukau visą amžinybę.
Viskas gerai. Tavo pana ateis?
- Taip, ką tik parašė. - Jėga.
Žinai, kur Deksas? Atnešiau jam gėrimą.
- Neįsivaizduoju, brolau. - Nuostabu.
Einam jo paieškoti?
- Tikriausiai. - Gerai.
Atsiprašau.
Gerai. Aštru.
Biče, tu - Sonikas kaip aš, žmogau.
Toks pat kostiumas.
- Ne, aš - Strėlius. - Ne, lyg žiūrėčiau į veidrodį.
Aš vėl paversiu mūsų šalį turtinga.
Trampas!
Svajoju tapti kaliforniečiu
O Dieve.
Svajoju tapti kaliforniečiu
- Šūdas. - Mane žiauriai veža ta daina!
- Ji tokia gera. - Jo.
Žinai, kaip tai beprotiška, seni?
- Kas? - Sulaukęs 30-ies,
pritardamas tokioms dainoms jaučiuosi visai kitaip.
Kai buvau jaunesnis, pritardavau, maždaug:
„Jo, tai būsiu aš, seni.“
Antonis Kiedis - mano mokytojas, o aš - jo mokinys,
tarsi koks Obi-Van Kenobis su Skaivokeriu ar panašus mėšlas.
Ir aš įkūniju to šikniaus sielą kaip atlikėjas.
Ruošiuosi, kad užimčiau teisėtą vietą šalia „Chili Peppers“
ir sumauto Hovos, ir Bouvio, ir šiaip šou verslo dievų, supranti.
Bet dabar aš jau senas ir to ne… Vis dar galėtų…
Visko gali nutikti, velniai rautų, ne čia esmė.
Esmė, supranti, aš tiesiog žinau, kad netapsiu legenda,
nes, jei būčiau tapęs vienu iš jų, tai jau būtų nutikę.
Todėl dabar, kai pritariu dainai, tai nebe apmokymų dalis, supranti.
Nieko tokio nebebus. Aš tik gerbėjas.
Bet, biče, paklausk bet kurio sumauto muzikanto šioje žemėje
ir jie tau pasakys, kaip jie myli savo gerbėjus, žmogau.
Iš visos širdies, supranti? Ar įkerti, apie ką aš…
Tu… Ten. Supranti, kur lenkiu?
- Taip. - Taip.
Ne visai. Ne.
Ne, manau, apie visą šį mėšlą geriau kalbėk su Džošu. Atleisk, taip.
Ne, ačiū, po galais, brolau.
- O šūde. - Kas?
Jau turiu 467-is sekėjus, brolau.
- Ką? Taip, šunsnuki. - Taip.
- Brolau, ką tau sakiau? - Gerai.
- Ką tau sakiau? Parodyk. - Gerai.
Gerai, bet ateik. Pažiūrėk į paskutinę žinutę.
- Taip. - Gerai. Turi keturis komentarus,
bet dar neatrašei. Turi bendrauti su žmonėmis
ir leisti jiems pasijusti lygiaverčiams.
- Supranti, apie ką aš? Taip. - Taip, gerai.
Bet ką man atsakyti čia?
Turiu galvoje, turi surasti savo stilių, supranti.
- Labai ačiū, biče. - Ne, ne tą norėjau pasakyti.
- Gerai, kuo tu užsiimi? - Dirbu UPS vadybininku.
- Jėga. Aišku. Ne, tai gerai, žmogau. - Taip.
Tai labai kilnus tikslas,
supranti, toks autentiškas.
O žmonės to ir nori - autentiškumo.
- Taip, velniai rautų. - Turiu galvoje, jei paklausi…
Šūdas, matau tą šypseną. Ar čia tavo pana?
- Taip. - Ji ateis ar kaip?
- Aš taip manau. - Taip manai?
Seni, duokš tą telefoną. Dviem žinutėmis atviliosiu tą kalę čia.
- Aš pats, ačiū. - Gerai, širdžių ėdike, dirbk.
Klausyk, turiu sutvarkyti čia tokį mėšlą, vėliau pasikalbėsim, gerai?
Gerai, brolau. Taip.
Kietas bičas. Jis kietas.
TU VIS DAR TEN?
ATVAŽIUOK
„Atvažiuok.“
Ką?
Tu žiauriai lipšnus, brolau.
Ei, nori iš čia dingti? Susirasti pavalgyti?
Tiesiog parašyk jai vėl.
Parašiau.
Parašei? Kada?
- Ką parašei? - Nesakysiu.
Gerai.
Tiesiog eikim.
Taip.
Atrodė rimta, bet nežinau.
- Velniop tą kalę, žmogau. - Ne. Gal galim to nedaryti?
Jei ji taip šlykščiai elgsis…
Nebūtina pradėti jos koneveikti.
Tai nepadės, todėl baikim šitą pokalbį.
O šūde. Žiūrėk, kas ten. Nori pasisveikinti?
Taip. Tikriausiai.
Ei!
- Velnias, jūs dar čia? - Taip.
Strigau ties 471, žmogau. Nepasiekiau tikslo.
Ne, tiesiog reikia bendrauti, brolau. Tau pavyks.
- Taip. - Jūs išsikvietėt automobilį ar…
Aš negėriau, taigi…
Jėga. Kaip praėjo likęs vakaras, žmogau?
Tavo pana taip ir neatėjo, ką? Velniop tą kalę, žmogau.
Ačiū.
- Nebūtina… - Pedrai! Bičiuli!
Ačiū, kad manim pasirūpinai. Esu dėkingas.
Didžėjus? Nuostabus. Visiškai nerealus.
Jei turėsi progą, paklausyk jo, gerai?
Imk.
Turėk. Gero vakaro.
Visi pasiruošę?
Žinai, tas bičas turi 1,6 mln. sekėjų.
- Iš kur žinai? - Žinoti - mano darbas.
- Kuo jis užsiima? - Tuo pačiu mėšlu kaip ir aš.
- Tik jam turbūt daug geriau sekasi. - Primink, kuo tu užsiimi?
Noriu pasakyti, tas bičas visur, seni.
Visi su juo bičiuliaujasi, jis sako, kad kuria muziką.
- Taip, gerai. - Būtent, brol. Mėšlas.
Net jis žino, kad tai mėšlas. Sako, kad tai mėšlas.
Bet turbūt žmonėms tai patinka.
Nežinau. Jis daug sportuoja.
Brolau, aš irgi daug sportuoju, bet neatrodau kaip jis, seni.
Noriu pasakyt, turbūt jo geresni genai.
Arba genai, arba jis vartoja suknistus steroidus.
Antra vertus, kokybiški steroidai - brangūs,
o tai keista.
Žinai, tas bičas važinėja su „Model X“.
Net ir su 1,6 mln. sekėjų tiek tikrai neuždirbsi.
Garbės žodis, turbūt jis tiesiog iš turtingos šeimos, supranti?
Jis nepasakoja apie tėvelius, sako, kad visko pasiekė pats,
tą pati sako visi šitame suknistame versle.
O aš sakau, žinai, jis savo sekėjus nusipirko,
bet akivaizdu, kad nepirko, nes prirenka krūvas „laikų“.
Nežinau, jo veidas sumautai gražus.
- Tai užknisa, seni. - Taip. Bet velniop tą tipą, žmogau.
Manai, jis tikrai laimingas? Iš tikrųjų?
Taip, jo vietoje būčiau laimingas.
Jei tiek žmonių kasdien taip mane mylėtų.
Matai, čia tu ir klysti.
Tau negali rūpėti, ką mano kiti žmonės, nes dauguma jų -
- sumauti idiotai. - Ir pokalbis darosi rimtas. Gerai.
- Ne visi idiotai, brolau. - Ne visi, bet beveik visi.
Niekas negali pagrįsti savo nuomonės.
Jie mėgsta ką nors ne dėl to, kad iš tikrųjų jiems patiktų.
Jie tik mano, kad turi tai mėgti. Nes tą dalyką mėgsta draugai ir tėvai.
Tu niršti, nes pana tave išdūrė.
Pats nesupranti, ką kalbi. Brolau, žiūrėk…
Nesvarbu. Žinau, kad madinga sakyti: „Velniop pasaulį,
man paprasčiausiai nerūpi.“ Bet žinai?
Man rūpi ir aš nebijau to pasakyti, brolau.
Noriu patikti žmonėms, seni.
- Bet niekam nepatinku. - Liaukis. Tai netiesa.
Klausyk, nesuprask manęs klaidingai. Aš išgyvenu.
Dirbu savo suknistą darbą, seni.
Bet jei tu nesi ant bangos, nesi kiečiausias,
niekam tu nerūpi. Aš net tikrų draugų neturiu.
Ir, turiu galvoj, neįsižeisk, brolau.
Bet tave pažįstu ilgiau už visus kitus, kuriuos šįvakar čia sutikau,
o aš nemanau, kad mes - draugai. Aš tau nerūpiu, žmogau.
- Netiesa. - Užsikrušk, seni!
Ei.
Žinau, kad turėtum būti labai geras vaikinas,
visi žino, koks tu geras.
Bet būk sumautas vyras ir pripažink, kai kažkas tau sako tiesą.
Aš tau nerūpiu, žmogau!
Tu man skambini tik tada, kai nori įsitempt paną į lovą.
Gerai, biče. Gerai.
- Sumautas šiknius. - Gerai. Ei, viskas gerai. Eikš.
Tegul užsikruša. Gerai.
Užknisa.
- Pakartok, šikniau! - Ei. Ramiau, biče.
- Pakartok? - Ramiai.
Esi toks myžnius, kad bijai pakartoti, blizgučiais apsikarstęs šikniau?
Manai, turiu laiko aiškintis su tokiais nuokrušomis kaip tu, seni?
- Tai tu dabar jau svarbus žmogus? - Viskas gerai. Biče…
- Svarbesnis už tave, nuokruša. - Tai kvaila, vaikinai.
- Nagi, išsiskirstykit. - Ne. Palauk.
Dar šitas žydrius su ausimis… Aš ne su tavim aiškinuosi.
- Nurimk. - Gal kuo nors užsiimk,
- o ne pliurpk kaip mergiotė… - Tikrai? Nori…
- Šūdas. - Baik!
Nurimk, po galais, brolau!
- Jėzau! - Šūdas, seni!
Šūdžius.
BŪK VYRAS BERNIUKAI NEVERKIA
Aš su savo vaikinais sumaliau tau visą veidą, sūneli.
Tipo, „paukšt“!
Einam!
Džošai, kas per velnias? Dingstam!
Šūdas.
Kas per velnias?
O Dieve!
Kas per velnias čia buvo?
Matėt tą vieną bičą…
Jam net užvožt nepavyko. Aš jį sumaliau į miltus!
- Taip, sumalei! - Šimtu procentų.
Bet ar matei, kaip Vikas pakėlė tą kitą?
- Tai buvo beprotiška. - Iškėlei jį į orą!
Aš jį sutriuškinau, biče.
Bet paskui pastatei ant žemės.
- Žinau. - Jėga.
Svarbiausia - saugumas, brolau, supranti?
- O kaip tas bičas? - Taip.
Jis keliskart užvažiavo. Aš, tipo, „šūdų šūdas“.
Keista buvo matyti.
Gyvenime tokio mėšlo nesu daręs.
Taip. Bet taip jau būna.
- Beprotybė. - Bet taip jau būna, brolau.
Tai instinktas, ar ne? Pamatai bičiulius ir iškart skubi jiems į pagalbą, ar ne?
Brolau! Kai tas sumautas stipruolis Halkas
sakė: „Aš tave nudėsiu“.
Po galais, tu išlindai iš niekur ir jį iškirtai.
- Mačiau tą šūdą! - Brol, kaip tau pavyko, seni?
- Garbės žodis, nežinau. - Brolau, iš kur?
- Iš kažkur giliai. - Pasakyk ir man.
Man irgi to reikia.
Tą vyruką ištiko šokas, biče.
Jis, tipo: „Šitas sumautas mėlynas šiknius…
Šitas „Blue Man Group“ vyrukas ką tik mane sumušė.“
- Ne „Blue Man Group“. Aš - Strėlius. - Žinau! Aš tai žinau.
Jis nežino.
Jis, tipo: „Iš kur, po galais, tu išlindai?“
KAIP TAI NUTIKO???? TU MANE IGNORUOJI?
TURBŪT GIRDĖJAI GERAI TU NEŽINAI - DAKSAS NEGYVAS
ŽINAI KAS NUTIKO? BUVAI SU JUO?
Ei.
- Džošai! - Taip.
- Matei? - Taip.
Aš ką tik išgirdau.
#MESTŪSINAM #NESIRAUKITANTMŪSŲ
Mes ką tik su juo buvom. Tipo…
- Mes jį parvežėm, tipo, prieš 5 val. - Nežinau. Taip.
- Jam viskas buvo gerai. - Jam viskas buvo gerai.
Jis skaldė pokštus ir panašiai. Jis…
- Jam viskas buvo gerai, ar ne? - Taip.
- O šūde. - Kas?
Pasiekiau 500.
Išvertė Sandra Siaurodinė