Zdravím.
Prosím.
Jestli můžete.
- Díky. - Není zač.
Tak říkám: „Dobře. Ahoj. Takhle se ke mně chovat nemůžeš.“
Jo, přesně. Jsme přece obě dospělé,
ale jedna z nás se chová jako malý děcko.
Já za to nemůžu, že svůj život nesnáší.
Musí se o sebe postarat a nevybíjet si to na mně. Jo.
Salát jsem objednala bez cibule.
Měl by přijít teď.
- Já vím. - Prosím.
Zrovna dneska jsem takovej rozhovor fakt nepotřebovala.
Přeju…
Do hajzlu.
Proboha, Victore.
Promiňte, nechtěl jsem vás vylekat.
Mám plné ruce, můžete to položit.
Jasně. Já to zařídím. V pohodě.
Jdete dneska na zápas Dodgers?
- Měl jsem lístky, ale prodal jsem je. - Fakt?
Jo. Dceři se to minule moc nelíbilo.
Dřív chodila ráda, teď už asi ne. Vymyslíme něco jiného.
- O nic nejde. - Kolik je jí?
- Třináct. - Puberta je náročná.
- Zlepší se to? - To nevím.
Moje dcera žije se svým tátou, můj syn žije se mnou
a jeho nesnáším nejvíc.
- Jasně. - Musím…
- Nashle. Mějte se. - Jo.
Hezký víkend.
Hej, Victore, neřekla jsem toho až moc?
Ale ne, dobrý. Bylo to tak akorát.
- Nashle. - Nashle.
ARTURO CASTRO JAKO
Jestli si se mnou chceš jít zajezdit, můžem chevrolet se zlatýma kolama vzít.
Proč já si takhle žiju? Hej, to asi ty prachy!
Jestli se se mnou chceš jít zhulit, špeka na zadním sedadle dáme si.
Pan Morales
Proč já se takhle cítím? Hej, to asi ty prachy!
- Kámo. - Čau.
- Co děláš? Boloňský špagety? - Ne.
- Speciální omáčku na lasagne. - Ježíš, fakt?
- Jeho jméno neříkej, prosím. - Promiň.
- Zítra přijde Gabi. - Teď tu není.
Ne, ale neříkej to před ní.
- Fajn, ale tohle je pro Gabi? - Jo.
Ale přijde až zítra.
Jo, ale už se mnou nechce vařit, takže bych na ni neměl čas.
- Takže vařím den předem. - Ale co potom? Dáš to do ledničky?
Co je?
Zítra si můžeš dát zbytek.
Kdybych si oddělal svou porci…
- O čem tady vyjednáváš? Co blbneš? - Je čerstvá…
- Vystřel z mojí kuchyně. - Fajn.
Sakra.
- Hola. - Ahoj.
Gabi, táta už přišel.
Ty jo, to je takový džunglový.
Není to džunglový.
Chtěl jsem říct, že ti to sluší…
Gabo Gabo, jak je?
Neplácnem si? Haló!
O co jde?
Parta holek včera spala u Adriany.
A ji nepozvaly.
- Proč ne? - Nevím.
Ale je taková celej den.
Ne. V tomhle jít nemůžeš.
- Proč? - Gabi, poslouchej mámu.
To je dobrý.
- Zlom vaz. - Jo.
Tak co si dáš?
Říkám, že nemám hlad.
Ale je čas oběda. Něco jíst musíš, ne?
Jenom proto, že je čas oběda, nemusím mít hlad.
Naslouchám svýmu tělu.
Dobře. Tělu… Fajn.
Co kdybych ti něco koupil a ty si to sníš, až dostaneš hlad?
- Co pikantní kuře? - Nemají něco veganskýho?
Ty jsi veganka?
Nejsem veganka, jenom jím veganský jídlo.
Nejsi veganka. Minule sis na zápase dala hot dog.
Jo, byl nechutnej. Tři dny mě bolelo břicho.
Protože nechodíš pravidelně na záchod.
- Nech toho. - Odjakživa.
Ticho. Nemám hlad.
- Můžeme už jet? - Je to drive-thru.
Vpředu i vzadu jsou auta, vedle obrubník a tady obří menu.
- Kam mám jet? - Takže tu musíme sedět?
Já si dám pikantní kuřecí sendvič a ty si dělej, co chceš.
Co ty na to?
Dobrý? Dobrý.
Aspoň nemám problémy s kaděním.
Čau.
Hej.
- Seš v pohodě? - Jo.
Co děláš?
Jenom koukám z okna.
- Je tu Gabi. - Dobře.
- Nemám… Dobře. - V pohodě. Ahoj, Gabi.
Ahoj.
Nech si tu věci, půjdeme na výlet.
Nemůžu, mám moc úkolů.
To říkáš vždycky, a jenom si píšeš s kámošema.
Děláme úkoly.
Potřebuješ na vzduch. Člověk potřebuje vzduch.
Tohle je vzduch. Mám ho.
- Není tu krásně? - Asi jo.
- Bude to ještě lepší. - Kdy?
Brzo.
Proč jsme nešli na Dodgers?
To jako fakt?
- Minule se ti to nelíbilo. - To není pravda.
Doslova jsi řekla: „Už nikdy nepůjdu.“
To je fuk. Až budeš moct, můžeme se vrátit.
No tak. Jsi přece veganka. Pohyb by tě měl bavit.
- Ne? - To je předsudek.
Všechno v pohodě?
Nemohla bys odepsat později?
- Nemohla. - No tak, jsme v přírodě.
- Hej, určitě to může počkat… - Ne, nemůže.
Jsou to moji kámoši. Promiň, ale nevíš, o čem mluvíš.
Já mám taky kámoše, víš?
- To je něco jinýho. - Ale pamatuju si, jaký to bylo.
Tenkrát to bylo jiný.
Asi jo, ale zároveň to bylo i stejný.
Vím, jaký umí holky být.
- Fakt? - Jo.
Tak jaký umí být?
Fakt zlý. Hlavně na sebe navzájem.
Když myslíš.
Mija, kdyby sis připadala odstrčená, víš, že máš mě.
A vždycky tu budu.
Víš? Vždycky. Nikam nezmizím.
Máma ti řekla o Adrianě? Proč? Ta je blbá.
Hej, takhle o mámě nemluv. Slyšelas?
Tak už dost. Dej mi ten mobil.
- Ne, musím to dodělat. - Ptám se slušně.
- Nemusíš. Dej to sem. - Ne.
- Pak ti ho dám. - Pusť.
Dej mi ten mobil.
Já ho platím, tak mi ho sakra dej.
Nehrab na mě!
Poslouchej. Na tomhle vůbec nezáleží. Není to důležitý.
Myslíš, že je, protože nic jinýho neděláš.
Vydrž to den bez mobilu a bude ti mnohem líp.
Věř mi.
Seš hrozně starej.
Měla jsem nějakou vizi a snažila jsem se jí dosáhnout.
A přitom jsem se snažila šířit lásku.
Mám vás ráda. Opravdu.
Tak jo.
Ahoj.
Už chápeš, co jsem myslela?
V jednu chvíli to rozhodně hrála.
- Ty to nechápeš. - Někde uprostřed.
Nevidělas to? Popotahovala až moc.
- Poslouchej. - Co?
Když to zveřejnila,
- přišla o 75 000 odběratelů. - Jo.
Přece nemohla jet do továrny v Číně a zařídit, aby v rtěnkách nebyla rtuť.
V podstatě za to nemůže.
Ale podle všech je to problém.
Oni vůbec nevědí, jak tvrdě dře.
- A ty to víš? - Jo.
Vstává v 6:30 a dvě hodiny se češe a líčí.
A pak to celé natočí a sestříhá.
Takže není fér, aby se kvůli jedné maličkosti
všichni obrátili proti ní.
Není to jedna maličkost. Prodávala jedovatý líčidla.
To je pěkně nebezpečný. Podle mě je správný ji kritizovat.
- Bože, to myslíš vážně? - Jo.
Víš, kolik lidí v těžké chvíli podpořila? A jí teď nikdo nepomůže.
- Tohle není nutný. - Co?
Nerozčiluj se. Říkám svůj názor.
- Tak je to s tebou vždycky. - Co?
- Mám blbej pocit, že se mi něco líbí. - No tak.
- To jsem nechtěl. - Zapomeň na to.
Fajn.
Co kdybychom šli spát?
- Prospíme se. - Dobře.
Pojď.
Ještě se kouknu na telku, nejsem unavená.
No tak, už máš po večerce. Pojď.
- Po večerce? - Prostě je pozdě. Pojď.
- Je sobota. - Už teď je to moc.
Máma by tě dávno poslala do postele.
- Tu do toho netahej. - Mohla bys vstát?
- Ne. - Já se nechci hádat.
Vstaň, prosím. Jsem unavenej.
Přece tě tady nenechám. Prosím. Děkuju.
Bože, proč to musí být tak těžký?
Aha, jo… Hej.
To nevadí. Není to jedno?
Hele. Takhle to otočíme.
Vidíš? No…
- To je flek od pizzy. - Mě to nezajímá.
Vím, že se mnou nerada mluvíš o svým těle.
- Tati. - Ale tohle se stává.
- Ticho. - Mojí holce ze střední se to dělo pořád.
Sklapni! Prostě už mlč.
Já sem ani nechtěla jet, máma mě přemluvila.
Dobře.
Co by u mámy bylo jinak?
Byla bych ve své posteli s máminou nahřívací poduškou.
Tu nemáme, ale můžeme ji vyrobit.
- Bože. - Ne, to zvládnu.
Počkej tady.
Vteřinku.
Hej, nahřál jsem ti ručník. Je jako ta poduška.
Nechci ho.
Funguje to stejně, věř mi.
- Nefunguje. - Ani jsi to nezkusila.
Můžeš jít pryč, prosím tě?
Můžu pro tebe ještě něco udělat?
Dobře.
PRO GABI
- Jsi v pohodě? - Jsou to jenom křeče.
- Mají doma nahřívací podušku? - Jasně že ne.
Víš co? Řeknu ti, co pomáhá mně.
Můžu ti to ukázat.
Fakt?
To je tvůj pokoj?
Je tátův, ale když jsem u něj, bývám tu já.
On spává na gauči.
Na ty kraviny na stěnách nekoukej.
Uvidíš, tohle ti uleví.
Ty vado, už to cítím.
To je dobře.
Ahoj.
Dobrý večer.
Nechci rušit, nevstávejte.
- Tati, to je Caroline. - Ahoj, Caroline. Já jsem Victor.
Ahoj. Já jsem kamarádka od…
Bože můj.
Od Joshe?
Jo.
Taky to jméno pořád zapomínám. V pohodě.
Potkaly jsme se v koupelně.
Chtěla mi ukázat, co se naučila v tanečním kurzu,
a na ty křeče to fakt pomáhá.
On mi místo nahřívací podušky chtěl dát horkej ručník.
No, já to zkusila a funguje to.
Vypadá to příjemně.
- Můžu se přidat? - Jasně. Pojď.
Je to dobré na bedra.
Tak ukaž.
- Jo. - Přisuň se.
Bože. Je to fakt dobrý.
Jak dlouho se s Joshem znáte?
Bavíme se spolu asi od minulého týdne.
- Bavíte? - Píšeme si.
A budete si psát dál?
Popravdě asi ne.
Sex byl špatnej?
Hej.
Pohla by sis? Nechci přijít pozdě.
Gabi?
- Už to bude. - Dobře, díky.
Za deset minut.
Kdes vzala ty nový botky?
Cože?
No tak. Air Jordan. Odkud je máš?
Ty mi lezeš do věcí?
Celej týden máš u sebe nový boty, a vůbec sis je nevzala.
O co jde?
O nic. Jsou moje.
Máma by ti boty za 120 dolarů nekoupila.
Prostě ne. Tak kdes je vzala?
Půjčila jsem si je.
Dobře. Tak proč se tak čertíš?
- Jen tak. - Proč?
Nevěříš mi.
To není pravda. Věřím ti.
Ale taky věřím, že mi vždycky říkáš pravdu.
Půjčila jsem si je od Adriany. Vrátila bych jí je.
Chtěla jsem jí je vrátit, až se vyfotím.
Chtěla jsem hezkou fotku pro Vincenta.
Dobře.
Fakt za mnou nemůžeš přijít a říct mi, že potřebuješ nový boty?
- Proč by mělo jít o tebe? - Jde o tebe. Ukradlas je kamarádce.
Potom bych je vrátila.
To je na tom to nejhorší.
Chtělas ty boty, jenom abys sbalila kluka?
To je k smíchu.
- Ty nic nevíš. - Vím všechno.
- A taky vím, že jsi… - Jo, už jsem to slyšela.
Jsem úžasná a hrozně hodná, a proto se někomu zalíbím.
- Jo. - Jo. Ale to jsem říct nechtěl.
Celej víkend jsi protivná, a teď ještě zjistím, že jsi zlodějka.
Jo. Aspoň nebudu nějakej řidič, co nemá na vlastní bydlení.
Na svou práci jsem hrdej.
Rozumíš?
A taky jsem hodně dobrej.
S Joshem bydlím jenom proto, abych ti mohl dát, co potřebuješ.
Myslíš, že vedu smutnej život, ale tak to není, mija.
A jestli myslíš, že dobrej život ti zajistí jenom boty Air Jordan…
…život tě pěkně zklame.
Sláva, bratři.
Naše vzájemná láska pramení jen z jeho vzkříšení.
Vzkříšen z mrtvých.
Haleluja.
Vzkříšen z mrtvých.
Vzkříšen z mrtvých…
- Máš všechno? - Jo.
- Určitě? - Jo.
Tak jo.
- Ahoj! - Hola.
Jaký byl víkend?
Žádné ahoj? Nic?
Ukradla jsem Adrianě boty.
- O víkendu? - Už dřív.
Aha, tak proto.
Ale v kostele jsem vymyslela plán.
Můžu vám pomáhat a dělat chůvu, dokud si na ty boty nevydělám.
To je dobrý začátek, ale příští měsíc máš zaracha.
- Zaracha? To už se nedělá. - Vždyť pořád říkáš, že ho někdo dostal.
- Seru na to. - Hej!
Za sprostý slova to budou dva měsíce.
Takže teď jste se spojili.
To jste měli dělat jako manželé.
- Dva měsíce! - Gabi.
- Kde se to v tobě bere? - Možná od vás.
Jako byste byli dokonalí. Ty máš ženatýho chlapa.
A u tebe doma bydlí divná ženská.
Ani jeden z vás neví, co dělá.
- Ta ženská není moje. - Richard…
- Jsou skoro rozvedení… - Je Joshova.
- Ne že by ji vlastnil… - Nevím, proč…
Nemusíš mi to vysvětlovat.
Proč nám to dělá?
- Tvoje dcera. - Je tvoje.
- Určitě? - Jo, je tvoje.
Nepodělali jsme to všechno?
- Všechno ne. - Určitě?
Něco asi jo.
- Ale jsme lepší než většina lidí. - A než naši rodiče.
- Než tví rodiče. - Hej.
Řeklas něco?
- Já něco slyšela. - To ten můj přízvuk.
- Víš, musím… Jo. - Nebudu zdržovat.
Ať to jde. Uvidíme se za dva týdny.
Tak jo.
Překlad titulků: Kristina Himmerová