Josh.
Ja?
-Kaj delaš tu? -K mami sem prišel.
Vem. Hočem reči, kar naprej.
Ne poznava se.
Ne. Poznam te s fotografij. Tvoja mama mi je povedala vse o tebi.
-Boš kavo? -Ne, hvala.
-Sedi. Ne na tistega, ker je polomljen. -Vem, kateri je polomljen, hvala.
Ena je za srce, druga za raka prostate.
Žal mi je.
V redu je. Komaj ga občutim. Ne vpliva na moje spolno življenje.
Super.
Vesel sem, da sem te spoznal. Kaj ti je Ruth povedala o meni?
Nič.
-Noro. Čisto njej podobno. -Niti ne.
-Seveda je. Saj jo poznaš. -Mislil sem, da jo.
-Zakaj si tako zgoden? -Gneči sem se hotel izogniti.
Prav, uredila se bom.
Glej jo.
Zakaj voziš tako počasi?
Saj veš, napade panike sem imel.
-Mislila sem, da si bolje. -Saj sem. Ampak…
Nekatere stvari me iztirijo. Na primer vožnja po avtocesti.
Ki je res nevarna. Vsakogar bi morala iztiriti.
-Le vajeni smo je. -Ja.
Saj ni hudega, če voziš počasi,
ker si prišel zelo zgodaj.
Kako sta se spoznala z Larryjem?
Nič resnega ni, če te to zanima.
Kako dolgo hodita?
-Kakšno leto. -Kaj?
Ne delaj muhe iz slona.
To je noro. Po navadi si poveva.
-Ne poveš mi vsega. -Veliko ti povem.
Eno leto.
Torej sta začela oktobra?
-Ravno si se razšel z Megan. -Ja.
Ranljiv si bil. Zato sem hotela počakati, da boš bolje.
Eno leto je minilo. Nisem bolje?
Veš, da ne prenašaš dobro tuje sreče.
Ne bi rekel.
Saj je nihče ne. Ampak pri tebi je huje.
Kako ti je bilo, ko se je tvoja sestra poročila?
-Vesel sem bil. -Rekel si, da bi lahko našla boljšega.
No…
-Zakaj sovražiš Aarona? -Ne sovražim ga. V redu tip je.
-Kaj je narobe z "v redu"? -Nič.
Moti te, ker je globoko veren. Antisemit si.
-Pol žid sem. -Pol antisemit si.
To je huda obtožba.
-Ne bodi preobčutljiv. -Saj nisem.
Lahko sem kritičen do institucionalizirane religije, ne da bi bil zato antisemit.
Ponosen sem na to, da sem žid.
Res? Kako to?
-Kako to? -Ja. Zanima me.
-Kako si ponosen na to, da si žid? -Ponosen sem…
Na Boba Dylana, brata Coen in Ruth Bader Ginsburg.
-Goveje prsi in tzimmes. -Nehaj.
-Smešen si. -Ne gre za to.
Pri Beth me ne moti, da je verna, ampak da hoče imeti nadzor.
Poročila se je z vernim moškim, da bi ohranila nadzor.
Ampak človek ne more nadzorovati vsega. Zato je ves čas nesrečna.
Si prepričan, da je nesrečna ona?
Lahko ustaviva? Lulat moram.
-Ne moreš zdržati? -Šele na pol poti sva.
-Ker je Aaron hotel v Valencio. -O bog.
Če bi vozil hitreje, bi bila že tam.
-Stokrat bolje se počutim. -Fino.
-Ti je Elizabeth povedala, kaj kupi Sari? -Ja.
Meni tudi. Povedala mi je celo, kje.
-Rada sama izberem darilo. -To pravim. Vse hoče nadzorovati.
Prav imaš.
Vesel sem, da imaš nekoga.
-Hvala. -Dolgo si bila sama.
Ni bilo tako dolgo.
-Je. Ampak saj je vseeno. -Prav imaš.
Z moškimi nimam sreče.
-Tega nisem rekel. -Če je pa res. Veliko smolo sem imela.
Res je. Kaj to pomeni?
Ne vem. Je bila smola ali tvoja odločitev?
Tvoj oče je bil drugačen, ko sem ga spoznala. Ni imel vseh teh težav.
Ali pa jih je imel, pa jih nisi hotela videti.
-Spomniš se ga slabšega, kot je bil. -Prav.
Nikoli te ni udaril.
-Odvisno, kaj je zate udarec. -Nikoli nisi bil v nevarnosti.
-Pa smo bili v nevarnosti. -Kdaj?
Vsakič ko je vozil avto. Zato sem živčen voznik.
-Samo enkrat je… -Ne, velikokrat je bilo.
Pa ko je skoraj zažgal hišo?
-Ni res. -Gasilci so prišli. In uporabili cevi.
Samo pravim.
Ti si lahko izbrala očeta, jaz ne. Mogoče imam jaz smolo.
To je bilo pa zelo žaljivo.
Kaj misliš, kako je, če te sin obtožuje za svoje nesrečno življenje?
Nisem nesrečen. Nisem tega rekel.
Si, čeprav mogoče nisi hotel.
-Ti pomagam? -Ni treba.
Ojla?
-Mami? -Živjo.
-Živjo! -Živjo.
Izvoli.
-Izvoli. -Hvala.
Sari sta prinesla, za kar sem prosila.
-Ja, saj si nama naročila. -Nekaterim to ni všeč.
-Res? -Ne. Z veseljem sva kupila, kar si rekla.
Dotik!
-David! -Kaj je "dotik"?
Igra.
-Igra je? -Ja.
Pravil ne poznam, ampak njemu se zdi nora.
-Zanimivo. Nekaj je. -Prav.
-Živjo. -Živjo.
-Krasna frizura. -Gospa Nover?
-Vedno imam tako frizuro. -Zunaj nekdo joka.
-Je izgubil pri "dotiku"? -Sranje. Kurc. Oprosti, Abby.
Mami, naložiš zelenjavni prigrizek na krožnik? Zelo bi mi pomagala.
Mi pokažeš?
-Kako si? -Dobro. Kaj je novega?
Nič posebnega.
Nov avto imam. Najbrž si ga videl zunaj.
Na dovozu je. Zelen subaru.
Zanimivo. Oprosti, slabo opažam avte.
-Opazim jih, ko vozim, ampak… -Ja. Bi ga rad videl?
-Ja, seveda. -Ni ti treba.
-Lahko grem pogledat. -Ni treba.
-Pri odhodu ga bom videl. -Super. Povej, če ti ga odprem.
-Kul. Dobro. -Aaron!
-Iti moram. -Ja.
Obožujem poceni humus.
-Josh. -Kaj? Res je.
Vidiš, koliko časa mu dovolita igrati igrice? To ni v redu.
Si videla njegove oči? Srhljive so.
V njegovih letih si prav toliko časa igral igrice.
Ure si sedel pred zaslonom.
-Pa si čisto v redu. -Res?
-Si končal? -Samo skrbi me zanj.
-Ni res. -Zakaj to govoriš?
-Vedno imaš nekaj proti Davidu. -Ni res.
-Le slab človek je. -Sedem let ima.
Tudi pri sedmih letih si lahko slab. To ne pomeni, da boš vedno slab.
Čeprav pri Davidu ne bi… Zlasti če mu
-bosta dovolila igrati… -Paradižniki so zanič.
-Je na vrtu sova? -Ja!
-Nekaj morava ukreniti. -Ja.
Podnevi sem budna, čeprav imam dan ponoči.
Ja. Zadnjič sva se pogovarjala o sovah.
Podnevi spijo, ponoči pa lovijo.
Ja, ampak…
Rada bi lovila, zato bi rada letela. Rada bi ujela miš.
Bi rada zdaj letela? Pripravljena? Greva.
Prav. Leti.
Leti čez prerijo, miško išče.
-Tam je ena! -Kam?
-Noter. -Noter, prav.
Kam?
-Gor. -Gor? Prav.
Pristala je.
-Boš ujela miško? -Imam jo.
-Zdaj jo bom pojedla za večerjo. -Prav, večerja je.
-Je bila dobra? -Ja. Ampak zakaj sove jedo miši?
-Najbrž zato, ker so lačne. -Zakaj?
Tudi ti si kdaj lačna. Jesti moraš, da bi živela. Telo gradi hrana.
Zakaj?
Ker so v hrani hranilne snovi in beljakovine.
-Zakaj? -Zakaj?
-Dobro vprašanje. -Zato ker je Bog tako ustvaril svet.
-Kje si to slišala? -Je tako?
Ti je kdo povedal zgodbo, kako je Bog ustvaril svet v sedmih dneh?
Ni zgodba.
-Ni? -Ne!
-Je to smešno? -Ja.
Si kdaj videla Boga?
-Ja. -Res?
Ja. Pa ti?
-Ne. -Zakaj?
Nisem ga videl v resničnem življenju,
to ne pomeni, da ga ti ne moreš videti.
Zakaj?
Ker je Bog kot miška, ki si jo pojedla za večerjo.
-Namišljena je, občutek pa je resničen. -Josh.
-Živjo. -Živjo.
Ljubica, prijatelji te iščejo. Poslovi se od strica Josha.
Prav. Adijo, stric Josh.
Adijo srček.
-Pojdi stran. -Lahko govoriva?
Ne, ne zdaj.
Si že videla blog Organiziran dom?
Ne.
Kaj iščeš?
Prtičke za rojstni dan. Ne potrebujem pomoči.
"Razno?"
Jebenti.
-Žal mi je. -Ne, ni ti žal.
-Če bi ti bilo žal, tega ne bi naredil. -Samo klepetala sva.
To, da petletniku rečeš, da Bog ni resničen, ni klepet,
ampak vsiljevanje svojih idej moji hčeri.
Vprašala me je, ali sem ga videl. Naj lažem?
-Ni laž. -Ja, če bi to rekel jaz.
Otroku lahko poveš zgodbo tako, da verjame, tudi če ni res.
Torej tudi ti ne misliš, da je resničen, hočeš pa, da rečem Sari…
Verjamem v Boga. Poskušam spoštovati to, da ti ne verjameš.
Sama sva, lahko mi poveš, kaj res misliš.
Tako res mislim.
-In če se ne bi poročila z Aaronom? -Pa sem se.
-Včasih si tak tepec. Misliš, da vse veš. -Ne mislim tega.
-Ti misliš, da vse veš. -Jaz?
Misliš, da ti je vse jasno. Na nebu je starec in dokler ga ubogaš,
bo vse pod nadzorom.
Ja. Najbrž je laže, če stvari niso pod nadzorom, ker potem nisi kriv.
Misliš, da je ves svet kaotičen, ker je bilo najino življenje kaotično.
Tvoje je še vedno.
Vse najboljše za te,
vse najboljše za te.
Vse najboljše draga Sara,
vse najboljše za te.
-Adijo, srček. Vse najboljše. -Hvala.
Adijo, mladenič. Priden bodi.
-Hvala, Ruth. -Lahko noč.
-Adijo, ljubica. -Rada te imam.
-Jaz pa tebe.
Hvala.
Kaj je narobe s tabo?
-Žal mi je. -Ni ti žal, prav?
Če bi ti bilo žal, ne bi bil tak.
-Saj ne poskušam biti nekaj. -Niti da ne bi bil.
-Sara me je vprašala… -Zdaj je Sara kriva?
Petletno nečakinjo boš okrivil za vse?
Ker sem bila prej jaz kriva za vse, kar se ti je dogajalo.
-Tega nisem rekel. -Pa nekako si.
Veš, koliko neumnih knjig sem prebrala o starševstvu?
-Ja, spomnim se police. -Dve polici sta bili.
Veš, kako me je bilo strah?
Potem si odrasel, ne? Zdel si se mi v redu.
Vedel si se kot nekdo, ki je imel lepo otroštvo.
Pomislila sem, da je bilo mogoče res lepo.
Lahko bi bilo boljše, seveda.
Gotovo pa bi bilo lahko slabše.
Najbrž sem se prepričala, da…
Mi je morda uspelo.
Da je bilo to edino v življenju, kar je bilo res nekaj vredno.
Da sem bila dobra mama.
Slepila sem se, ker sem očitno tudi to zajebala.
-Lepo otroštvo sem imel. -Ne govori tega, da bi se bolje počutila.
-Samo huje je. -Bila si…
-Čudovita mama si bila. -Prosim, nehaj.
Poslušaj.
Lulat moram.
Prav.
Kaj gledaš?
Nič.
Ko sva se spoznala, sem bil mlajši,
kot je lahko mladenič.
Bil si moker, bil si lačen,
potreboval si me.
Rekla si, da lahko letim, in sem letel.
Spomnim se, preden si znal…
-Učila si me govoriti. -Govoriti.
Zdaj govorim kakor ti.
Učila si me videti.
Ne videti, ampak pogledati globlje vase.
Vedela sem, da me boš nekega dne zapustil.
Brez zdravila za ljubezen, ki sem jo imela,
od trenutka, ko sem slišala…
-In od moje prve besede, mama. -Tvoje prve besede, mama.
Oblikovala si fanta, kakršen sem postal.
Ta fant je izginil, izgubljen v letih.
In postal si čudovit moški.
Čisto vse je enako, čisto ves si moj sin.
Oh, povejva vse,
naj se boj začne.
In ko se prah poleže, obžalujem svoja dejanja.
Če bi ti lahko povedal,
da si nadvse zaslužiš tiste tri besedice, ki jih ne najdem.
Nikogar drugega ni.
-Moja mati si. -Moj sin si.
Moja si.
Včasih me razjeziš.
Malo bolj kot drugi.
Na živce mi greš in gotovo grem tudi jaz tebi.
Gotovo to velja za oba.
Ni tako, da moramo reči, kar čutimo?
Toda ne, skrivam srce in sem raje pretkan.
In ko se nasmejiš, vidim svoj odsev.
Pomešan z mojimi čustvi.
Pokažejo se vse moje napake, glej, kaj sem naredila!
Zakaj ne morem reči tistega, kar bi najraje slišala?
Ne pusti me tavati v temi, dragec.
Oh, povejva vse,
naj se boj začne.
In ko se prah poleže, obžalujem svoja dejanja.
Če bi ti lahko povedal,
da si nadvse zaslužiš
tiste tri besedice, ki jih ne najdem.
Nikogar drugega ni.
-Moja mati si. -Moj sin si.
Moj si. Če bi ti lahko povedal…
Prevedla Lorena Dobrila