Josh.
Ja?
-Hvorfor er du her ute? -Jeg skal møte moren min.
Jeg vet det. Jeg mener, kom inn.
Vi har ikke møttes.
Nei. Jeg gjenkjenner deg fra bildene, og moren din har fortalt meg masse om deg.
-Vil du ha kaffe? -Nei takk.
Sett deg. Men ikke på den. Den er ødelagt.
Jeg vet hvilken som er ødelagt, takk.
En for hjertet og en for prostatakreften.
Det var trist å høre.
Det går bra. Jeg har det knapt. Påvirker ikke sexlivet mitt.
Det er flott.
Det er flott å endelig møte deg. Hva har Ruth fortalt deg om meg?
Ingenting.
Så morsomt. Det er typisk henne.
Det er ikke egentlig det.
-Klart det er det. Du kjenner henne. -Jeg trodde jeg gjorde det.
Hvorfor kom du så tidlig?
Jeg ville ikke havne i trafikkork.
Greit, jeg skal gjøre meg klar.
Se på henne.
Hvorfor kjører du så sakte?
Jeg fortalte deg at jeg fikk noen panikkanfall.
-Jeg trodde du ble bedre. -Ja, dette er meg når jeg er bedre.
Men noen ting gjør meg ekstra engstelig, som å kjøre på motorveien.
Det er forresten farlig. Alle burde være engstelige på motorveien.
-Men vi har vent oss til det. -Greit.
Det har ikke noe å si at du kjører sakte, siden du møtte opp så tidlig hos meg.
Så hvordan møttes du og Larry?
Det er ikke noe seriøst, hvis det er det du spør om.
Hvor lenge har dere vært sammen?
Rundt et år.
-Hva? -Ikke gjør et stort nummer ut av det.
Det er vilt. Vi pleier å fortelle hverandre ting.
-Du forteller meg ikke alt. -Jeg forteller deg mye.
Et år.
Så du ble sammen med ham forrige oktober?
-Ja. Du hadde nylig slått opp med Megan. -Ja.
Du var skjør, så jeg bestemte meg for å vente til du ble litt sterkere.
Det har gått et år. Har jeg blitt det?
Du vet at du ikke takler det så godt når andre er lykkelige.
Jeg vet ikke det.
Ingen av oss takler det så godt, men du er verre enn resten av oss.
Jøss.
Hvordan var du da søsteren din giftet seg med Aaron?
-Glad på hennes vegne. -Du mente hun kunne finne noen bedre.
Vel…
-Jeg vet ikke hvorfor du hater Aaron. -Jeg hater ikke Aaron. Han er grei nok.
-Hva er galt med å være grei nok? -Ingenting.
Jeg tror det er fordi han er så religiøs. Du er antisemitt.
-Jeg er halvt jøde. -Du er halvt antisemitt.
Det er en seriøs anklage.
-Ikke vær overfølsom. -Jeg er ikke overfølsom.
Jeg kan kritisere organisert religion uten å bli stemplet som antisemitt.
Jeg er stolt av å være jøde.
-Jaså? -Ja.
Hvordan da?
-"Hvordan da"? -Ja, jeg vil høre det.
-Hvordan er du stolt av å være jøde? -Jeg er stolt av…
…Bob Dylan, Coen-brødrene, Ruth Bader Ginsburg,
-bringe og tzimmes. -Slutt.
-Du høres tåpelig ut. -Det er ikke poenget.
Problemet mitt med Beth er ikke at hun er religiøs, men at hun er kontrollfrik.
Jeg har sagt det ofte. Hun giftet seg med en religiøs mann
fordi det vil hjelpe henne med å beholde kontrollen.
Men man kan ikke kontrollere alt,
og det er derfor hun… Det er derfor hun alltid er ulykkelig.
Er du sikker på at det er hun som er ulykkelig?
Kan vi stoppe et sted? Jeg må tisse nå.
-Kan du vente til vi kommer frem? -Vi er bare halvveis.
Fordi Aaron fikk en lys idé
-om å flytte til Valencia. -Gud.
Hvis du kjørte raskere, ville vi vært fremme nå.
-Nå føler jeg meg en million ganger bedre. -Bra.
-Sa Elizabeth hva du skulle gi til Sara? -Ja.
Samme her. Hun sa til og med hvor jeg skulle kjøpe gaven.
-Er ikke en del av moroa å finne en gave? -Det er det jeg sier. Hun er kontrollfrik.
Vel, du har rett i det.
-Jeg er glad for at du har møtt noen. -Takk.
-Det er lenge siden sist. -Det er ikke så lenge siden sist.
Jo, men hva så?
Du har vel rett.
-Jeg har vært veldig uheldig med menn. -Jeg sa ikke det.
Jeg har vært det. Veldig uheldig.
Jeg har vært det. Hva skal det bety?
Jeg vet ikke. Var det hell, eller var det hvem du valgte?
Faren din var annerledes da jeg møtte ham. Han hadde ikke alle de problemene da.
Eller så valgte du å la være å se dem.
-Du husker ham som verre enn han var. -Ok.
Han slo dere aldri.
Det kommer an på definisjonen av å slå.
Dere var aldri i fare.
-Vi var utvilsomt i fare. -Når?
Hva med hver gang han kjørte? Hvorfor tror du jeg er en nervøs sjåfør?
-Du snakker om den ene gangen… -Nei. Mange, mange ganger.
Hva med da han nesten brant ned huset?
-Han gjorde ikke det. -Det kom en brannbil.
De brukte slangene og greier.
Jeg bare nevner det. Du fikk velge pappa, det fikk ikke jeg.
Så kanskje det er jeg som er uheldig.
Det er en sårende ting å si til meg.
Hvordan tror du det føles
å vite at sønnen din gir deg skylden for sitt ulykkelige liv?
-Jeg er ikke ulykkelig. Jeg sa ikke det. -Kanskje ikke med vilje, men du sa det.
-Skal jeg… -Nei, det går bra.
Hallo?
-Mamma? -Hallo.
-Hei! -Hei.
Vær så god.
-Vær så god. -Takk.
Takk.
-Dere ga Sara akkurat det jeg ba om. -Ja, du ba oss om det.
Ja. Folk kan mislike å bli fortalt hva de skal gi.
-Jaså? -Nei, vi likte å gi henne det du ba om…
-Gul bil! -Ok.
-David! -Hva er "gul bil"?
En lek han leker.
-Er det en lek? -Ja.
Jeg aner ikke hva reglene er, men han syns det er fryktelig morsomt.
-Det er noe. Det er ikke ingenting. -Ok.
-Hei, folkens. -Hei.
-Hallo. -Hei. Hei.
-Så fin du er på håret. -Hei.
Mrs. Nover?
-Samme frisyre som alltid. -Noen gråter ute.
-De tapte vel i "gul bil". -Pokker. Faen.
Unnskyld, Abby. Mamma, kan du kanskje anrette grønnsaksforretten?
Da hadde du hjulpet meg veldig.
Kan du vise vei?
-Hvordan går det? -Bra. Hva skjer med deg?
Ikke så mye. Jeg har ny bil. Du så den nok da du kom inn.
Den står i oppkjørselen. En grønn Subaru.
Akkurat. Unnskyld, jeg er dårlig til å legge merke til biler.
Jeg ser dem når jeg kjører, men…
Ja. Vil du bli med og se den?
-Ja, klart det. -Du trenger det ikke.
-Nei, jeg kan se den. -Næ, det går bra.
-Jeg ser den på vei ut. -Flott.
-Si ifra om jeg skal åpne den. -Ja, kult.
Kult. Bra.
Aaron!
-Jeg må gå. -Jepp.
Elsker hummus fra Costco.
-Josh. -Hva? Jeg gjør det.
Ser du hvor mye de lar ham spille? Det er ikke greit.
Så du øynene hans? Det er skummelt.
Du spilte like mange videospill da du var på hans alder.
Du satt foran skjermen i timevis, og det gikk helt fint med deg.
Gjorde det det?
-Er du ferdig? -Jeg er bekymret for ham.
-Nei. -Hva får deg til å si det?
-Du har alltid hatt noe imot David. -Jeg har ikke noe imot David.
-Han er bare slem. -Han er sju!
Du kan være slem når du er sju. Det betyr ikke at du forblir slem.
Men man vet aldri med David, spesielt hvis de lar…
-De lar ham spille… -Tomatene er råtne.
Er det en ugle i hagen?
-Ja! -Det er det.
-Vi må gjøre noe med ugla. -Ja.
Jeg er våken på dagtid, selv om min dagtid er natten.
Jeg vet det. Forrige gang snakket vi om ugler,
og på dagtid sover de, men om natten jakter de.
Ja, men
jeg vil jakte. Så jeg vil fly, og jakte på en mus til middag.
-Vil du fly nå? -Ja.
Ok. Klar? Da setter vi i gang.
Ok. Hun flyr.
Hun flyr over prærien. Hun leter etter en mus.
-Der! Den veien! -Hvilken vei?
-Inn. -Inn. Ok, av gårde med oss.
Ok, hvilken vei?
-Opp trappen. -Opp her?
-Ja. -Ok.
Og hun landet.
Skal du fange musen?
Har den.
Nå skal jeg spise musen til middag.
Ok, det er middagstid.
-Hvordan smakte den? -Godt, men hvorfor spiser ugla musen?
Fordi hun var sulten.
-Hvorfor? -Samme grunn som at du blir sulten.
Du må spise for å leve. Kroppen din er laget av mat.
Hvorfor?
Fordi mat har alle mulige slags næringsstoffer og proteiner.
-Hvorfor? -Hvorfor?
Det er et godt spørsmål.
Er det fordi det var sånn Gud skapte verden?
-Hvor hørte du det? -Er det det?
Ble du fortalt historien om at Gud skapte verden på sju dager?
Det er ikke en historie.
-Ikke det? -Nei!
-Er det morsomt? -Ja.
Ok, kan jeg spørre deg om noe? Har du sett Gud?
-Ja. -Har du det?
-Ja. Har du sett ham? -Nei.
Hvorfor?
Jeg har ikke sett ham i virkeligheten, men du kan likevel se ham.
Hvorfor?
Fordi… Vel, Gud er på en måte som musen du spiste til middag.
-Det er på liksom, men kan føles ekte. -Josh.
Hei.
Skatt, vennene dine leter etter deg ute. Si farvel til onkel Josh, ok?
Ok. Ha det, onkel Josh.
Ha det, kjære.
-Gå vekk. -Kan vi snakke sammen?
Nei, ikke nå.
Har du sett bloggen Things Organized Neatly?
Niks.
Hva leter du etter?
Bursdagsservietter.
-Jeg trenger ikke hjelp. -"Diverse"?
Helvete.
-Jeg er lei for det. -Nei, det er du ikke, Josh.
Da hadde du ikke gjort det til å begynne med.
Vi hadde en samtale.
Å fortelle en femåring at Gud ikke finnes, er ikke en samtale.
Det er å prakke tankene dine på datteren min.
Hun spurte meg om jeg hadde sett ham. Skulle jeg lyve?
-Det er ikke en løgn. -Det er det hvis jeg sier det.
Du kan la et barn tro på en historie uten at den må være sann.
Så du tror ikke engang at Gud finnes, men du vil at jeg skal fortelle Sara…
Selvfølgelig tror jeg på Gud. Jeg prøver å vise hensyn til at du ikke gjør det.
Ingen andre er her. Du kan si hva du tror.
Det er det jeg tror.
-Og hadde du ikke giftet deg med Aaron… -Men det gjorde jeg.
-Du kan være så dum. Du tror du vet alt. -Jeg tror ikke jeg vet alt.
-Du tror du vet alt. -Jeg tror jeg vet alt?
Du tror du har skjønt alt.
Det er en gammel mann i himmelen, og så lenge du følger reglene hans,
så vil alt være under kontroll.
Det er enklere om ting er ute av kontroll, for da er ingenting din skyld.
Du tror at hele verden er kaos fordi livene våre var kaos.
Ditt liv er det fortsatt.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Sara
Gratulerer med dagen
Ha det, skatt.
-Gratulerer med dagen. -Takk.
Farvel, unge mann. Oppfør deg pent.
-Takk, Ruth. -God kveld, Aaron.
-Ha det, søtnos. -Glad i deg.
-Glad i deg også. Slapp av.
Takk.
Hva er galt med deg?
Jeg er lei for det.
Du er ikke lei for det, ok?
Var du lei for det, ville du ikke vært slik.
-Jeg prøver ikke å være slik. -Vel, du prøver ikke å la være.
-Sara spurte meg… -Er det Saras skyld nå?
Skal du gi din fem år gamle niese skylden for alt?
Tidligere var det jeg som hadde skylden for alt som var galt med livet ditt.
-Jeg sa ikke det. -Du gjorde praktisk talt det.
Vet du hvor mange teite bøker jeg leste om hvordan man blir en god forelder?
Ja, jeg husker hylla.
Det var to hyller.
Vet du hvor redd jeg var?
Men så vokste du opp. Det virket som om det gikk bra med deg.
Du oppførte deg som en som hadde en god barndom.
Så jeg tenkte at det kanskje var en god barndom.
Den kunne ha vært bedre, men den kunne utvilsomt ha vært verre.
Jeg begynte vel å la meg selv tro…
…at jeg greide det.
At det var den ene tingen jeg gjorde i livet som virkelig var verdt noe.
Jeg var en god mor for barna mine.
Jeg lurte vel bare meg selv, for jeg rotet visst til det også.
Jeg hadde en god barndom.
Ikke si det for å få meg til å føle meg bedre,
-for det gjør det bare verre. -Du er…
Du er en vidunderlig mor.
-Du har alltid vært det. -Slutt, vær så snill.
Hør her.
Jeg må tisse.
Ok.
Hva er det du ser på?
Ingenting.
Da vi møttes, var jeg yngre
Enn en ung ting kan være
Du var våt, du var sulten
Du trengte meg fortsatt
Du sa jeg kunne fly, og jeg fløy
Jeg husker da du ikke kunne
-Du lærte meg å snakke -Snakke
Nå snakker jeg som deg
Du lærte meg å se
Ikke å se Men å granske nøye, som du gjør
Jeg visste allerede At du ville forlate meg en dag
Uten en kur mot kjærligheten jeg hadde
Fra det øyeblikket jeg hørte
-Og fra mitt første ord, "mamma" -Ditt første ord, "mamma"
Du formet gutten jeg hadde blitt
Men gutten forsvant Fortapt i årenes løp
Og mannen du ble, er en vakker en
Hver del er fortsatt den samme Hver del er fortsatt min sønn
Men, å, nå er vi i gang med ordene våre
Og kampen har begynt
Og når støvet legger seg Blir jeg kvalm av å se hva jeg har gjort
Hvis jeg bare kunne fortelle deg
At du virkelig fortjener De tre små ordene jeg ikke kan finne
Det finnes ingen annen
-Du er min mor -Du er min sønn
Du er min
Til tider irriterer du meg
Bare litt mer enn de fleste gjør
Du går meg på nervene Og jeg går nok deg også på nervene
Det gjør vi nok begge
Er det ikke meningen At vi skal si hva vi føler?
I stedet skjuler jeg hjertet mitt Og tilbyr deg bare falskhet
Og når du smiler Ser jeg et speilbilde av meg
Blandet sammen med alt jeg føler
Alle mine lyter Se hva jeg har fått til å dukke opp
Hvorfor kan jeg ikke si Det du mest av alt trenger å høre?
Ikke etterlat meg i mørket, kjære
Å, nå er vi i gang med ordene våre
Og kampen har begynt
Og når støvet legger seg Blir jeg kvalm av å se hva jeg har gjort
Hvis jeg bare kunne fortelle deg
At du virkelig fortjener
De tre små ordene jeg ikke kan finne
Det finnes ingen annen
-Du er min mor -Du er min sønn
Du er min Hvis jeg bare kunne fortelle deg at…
Tekst: Espen Stokka