Pan Corman
Joshi.
Ano?
Co tady děláš?
Jdu za mámou.
Já vím. Tak pojď dál.
My se ještě neznáme.
Ne, ale znám tě z fotek a tvoje máma mi o tobě vyprávěla.
- Dáš si kafe? - Ne, díky.
Tak se posaď.
Ale ne tady, ta je rozbitá.
Já vím, která je rozbitá, díky.
Jedna na srdce a jedna na rakovinu prostaty.
To je mi líto.
O nic nejde. Skoro ji nemám.
- Sexuální život to neovlivňuje. - Tak to je super.
Rád jsem tě konečně poznal.
Co ti Ruth řekla o mně?
Nic.
To se povedlo. To je jí podobný.
Ani ne.
- Ale jo. Vždyť ji znáš. - Myslel jsem, že jo.
Proč jsi tu tak brzo?
Nechtěl jsem jet ve špičce.
Dobře. Jdu se nachystat.
Koukni se na ni.
Proč jedeš tak pomalu?
Říkal jsem ti, že jsem měl pár panických atak.
Nezlepšilo se to?
Jo, tohle je ten lepší stav, ale z některých věcí jsem nervózní.
Třeba z dálnice, což je oficiálně nebezpečná věc.
Všichni by měli být nervózní.
- Akorát jsme na to zvyklí. - Jo.
Asi klidně můžeš jet pomalu, když ses pro mě stavil tak brzo.
Kde jste se s Larrym seznámili?
No, není to nic vážnýho, jestli tě zajímá tohle.
Ale jak dlouho jste spolu?
Asi rok.
Cože?
Nedělej z toho vědu.
To je šílený. Vždyť se navzájem svěřujeme.
Ty mi taky neříkáš všechno.
Říkám ti toho hodně.
Rok.
Takže spolu chodíte od minulého října?
- Jo. Zrovna ses rozešel s Megan… - Jo.
…a byl jsi přecitlivělý.
Rozhodla jsem se počkat, než se vzchopíš.
Už je to rok. Vzchopil jsem se?
Víš, že štěstí ostatních špatně snášíš.
O tom nevím.
Všichni to tak mají, ale ty to máš trochu horší.
Ty jo.
Co třeba když si tvoje sestra vzala Aarona?
- Přál jsem jí to. - Myslel sis, že má na víc.
No…
Nevím, proč Aarona tak nesnášíš.
Ne, Aaron je v pohodě.
Tak co je na něm špatnýho?
Nic.
Je to kvůli té jeho pobožnosti. Jsi antisemita.
Jsem napůl Žid.
A napůl antisemita.
To je dost vážný obvinění.
- Nebuď přecitlivělej. - Nejsem přecitlivělej.
Můžu kritizovat organizované náboženství, aniž bych byl antisemita.
Jo, jsem hrdý na to, že jsem Žid.
- Fakt? - Jo.
Jak to?
- Jak to? - Jo, to mě zajímá.
Jak to, že jsi na to hrdý?
Jsem hrdý na…
Na Boba Dylana, bratry Coeny, Ruth Bader Ginsburg,
- na hovězí maso a cimes. - Přestaň.
- Ztrapňuješ se. - Fajn. O to nejde.
Na Beth mi nevadí, že je věřící, ale že je šílená organizátorka.
Říkám to pořád.
Vzala si věřícího, protože chce mít věci pod kontrolou.
Jenže všechno ovládat nejde.
Proto je pořád nespokojená.
Určitě je ona ta nespokojená?
Můžeš zastavit? Musím čůrat.
- Nemůžeš až tam? - Jsme v půlce cesty.
Protože Aaron měl super nápad
- odstěhovat se do Valencie. - Bože.
Kdybys jel rychleji, už bychom tam byli.
Je mi milionkrát líp.
To je dobře.
Řekla ti Elizabeth, co máš Saře koupit?
Jo.
Mně taky. Dokonce i ve kterém obchodě.
Nemá být vybírání dárku zábava?
Vždyť to říkám. Je to organizátorka.
Máš pravdu.
Jsem rád, že sis někoho našla.
Tak děkuju.
Už to bylo dlouho.
Zas tak dlouho ne.
Bylo. Ale no a?
Asi máš pravdu.
V lásce jsem neměla štěstí.
To jsem neřekl.
Je to tak. Měla jsem smůlu.
Měla jsem smůlu. Co to má znamenat?
Nevím. Byla to smůla, nebo tvoje rozhodnutí?
Tvůj otec byl ze začátku úplně jiný.
Ty problémy měl až později.
Nebo je měl, ale ty ses rozhodla je nevnímat.
Myslím, že si ho pamatuješ horšího, než byl.
Jasně.
Nikdy ti neublížil.
Záleží, co myslíš tím „ublížením“.
Nikdy jste nebyli v nebezpečí.
- To jsme teda byli. - Kdy?
Co třeba kdykoliv řídil? Proč jsem asi tak nervózní?
- Myslíš tu jednu situaci… - Ne. Spoustu situací.
A co jak málem podpálil dům?
- Ale nepodpálil. - Přijeli hasiči.
Použili hadice a to všechno.
Jenom chci říct…
Ty sis mého tátu vybrala, já ne.
Takže třeba mám smůlu já.
Tím ses mě docela dotkl.
Jaké myslíš, že to je, když tě syn obviní ze svého mizerného života?
Není mizernej. To jsem neřekl.
Možná jsi nechtěl, ale řekl jsi to.
- Mám… - Ne, v pohodě.
Haló?
- Mami? - Ahoj.
- Ahoj! - Ahoj.
Tumáš.
- Tady. - Děkuju.
Oba jste Saře koupili, co jsem chtěla.
Jak jsi řekla.
Někteří lidi nesnáší, když jim řekneš, co mají koupit.
- Fakt? - Ale ne. Rádi jsme koupili, cos chtěla.
- Dělo! - No teda.
- Davide! - Co je „dělo“?
Taková jeho hra.
- To má být hra? - Jo.
Pravidla neznám, ale podle něj je to strašná sranda.
- To je něco. - Tak jo.
- Není to nic. - Jo.
- Ahoj. - Čau.
- Ahoj. - Ahoj.
- Moc hezký účes. - Ahoj.
Paní Noverová?
- Je stejný jako vždycky. - Někdo brečí.
- Možná dostal dělo. - Do prdele.
Promiň, Abby.
Mami, mohla bys nachystat zeleninu?
To by mi moc pomohlo.
Kde to je?
- Tak jak se vede? - Dobře. A co ty?
Nic moc novýho.
Jenom mám nový auto. Asi jsi ho venku viděl.
Je před domem. Zelené Subaru.
Paráda. Promiň, já si aut moc nevšímám.
Za volantem jo, ale…
Jo. Nechceš se na něj podívat?
- Jasně. - Fakt? Nemusíš.
- Klidně se kouknu. - To je dobrý.
- Tak se podívám, až půjdu. - Jo.
- Klidně ti ho pak odemknu. - Super.
Bezva. Dobře.
Aarone!
- Musím jít. - Jo.
Levnej hummus zbožňuju.
- Joshi. - Co je? Fakt.
Vidíš, jak dlouho ho nechávají hrát? To není v pohodě.
Vidělas ty jeho oči? Děsivý.
Jako malej jsi ty videohry hrál úplně stejně.
Vysedával jsi před tou obrazovkou hodiny.
- A vyrostl z tebe dobrej chlap. - Myslíš?
- Necháš toho? - Co? Mám starost.
- Nemáš. - Proč myslíš?
- David ti odjakživa vadí. - Nic proti němu nemám.
- Jen je zlej. - Je mu sedm!
I v sedmi můžeš být špatný člověk. Ještě se může změnit.
I když u Davida nevím, zvlášť když ho nechají…
- Pořád hraje… - Ty rajčata jsou zkažený.
Na zahradě je sova?
- Jo! - Je.
- Něco s ní musíme udělat. - Jo.
Jsem vzhůru přes den, přestože mám den v noci.
Já vím. Minule jsme si o sovách povídali.
Sovy ve dne spí a v noci loví.
Jo, ale…
Já chci lovit, takže poletím a ulovím si k večeři myš.
- Teď chceš lítat? - Jo.
Připravená? Jedem.
Jo, už letí.
Letí nad prérií a hledá myš.
- Tam je! - Kde?
- Uvnitř. - Dobře, tak letíme.
Kudy teď?
- Nahoru. - Tady?
- Jo. - Dobře.
A přistála.
Ulovíš tu myš?
Mám ji.
Teď ji musí sníst k večeři.
Tak jo, je čas na večeři.
Jaká byla?
Dobrá, ale proč ta sova tu myš sežere?
Asi protože má hlad.
Proč?
Ze stejného důvodu jako ty.
Musíš jíst, abys přežila. Z jídla vyrosteš.
Proč?
Protože v jídle jsou různé živiny a bílkoviny.
- Proč? - Proč?
To je dobrá otázka.
Protože to tak Bůh na světě zařídil?
Kdes to slyšela?
Je to tak?
Někdo ti vyprávěl pohádku, jak Bůh za sedm dní stvořil svět?
To není pohádka.
- Není? - Ne!
- To je k smíchu? - Jo.
Můžu se na něco zeptat? Viděla jsi Boha?
- Jo. - Fakt?
Jo. Tys ho viděl?
Ne.
Proč?
Ve skutečnosti jsem ho neviděl, ale to neznamená, že ho nemůžeš vidět ty.
Proč?
Protože… Bůh je jako ta myš, cos měla k večeři.
- Je imaginární, ale zdá se skutečný. - Joshi.
Ahoj.
Zlatíčko, kamarádi tě hledají. Rozluč se se strýčkem Joshem.
Tak jo. Ahoj, strýčku Joshi.
Ahoj, beruško.
- Běž pryč. - Můžeme si promluvit?
Teď ne.
Znáš ten blog o uspořádaných věcech?
Ne.
Co hledáš?
Narozeninové ubrousky.
Nepotřebuju pomoc.
„Různé“?
Zatraceně.
- Mrzí mě to. - Nemrzí, Joshi.
Kdyby mrzelo, ani bys to neudělal.
Jenom jsme si povídali.
Když pětileté holce řekneš, že Bůh neexistuje, není to povídání.
Nutíš mé dceři své přesvědčení.
Ptala se, jestli jsem ho viděl. To jsem měl lhát?
- Není to lež. - Kdybych to řekl, tak jo.
Dítě může tvým příběhům věřit, i když nejsou pravdivé.
Takže ani ty v Boha nevěříš, ale já mám Saře říkat…
Jistěže v Boha věřím. Snažím se respektovat, že ty ne.
Nikdo tu není. Můžeš mi říct, co si myslíš.
Myslím si přesně tohle.
- A kdyby sis nevzala Aarona… - Jenže vzala.
Občas seš hlupák.
- Myslíš si, že víš všechno. - To si nemyslím.
- Ty víš všechno. - To že si myslím?
Máš ve všem jasno.
Na nebi je stařík, a když budeš dodržovat jeho pravidla,
všechno bude pod kontrolou.
Jo, když to není pod kontrolou, je to jednodušší, protože za nic nemůžeš.
Myslíš, že ve světě vládne chaos, protože vládl v našem životě.
A u tebe vládne doteď.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, milá Saro.
Hodně štěstí, zdraví.
Tak ahoj.
- Všechno nejlepší. - Díky.
Ahoj, mladíku. Chovej se slušně.
- Díky, Ruth. - Dobrou, Aarone.
- Pa, drahoušku. - Mám tě ráda.
- Já tebe taky. Neboj.
Díky.
Co je s tebou?
Mrzí mě to.
Ne, nemrzí.
Kdyby mrzelo, vůbec bys takovej nebyl.
- Nesnažím se být nějakej. - A nesnažíš se nebýt.
- Sara se ptala… - Takže za to může Sara?
Hodíš všechno na svou pětiletou neteř?
Předtím jsem za všechno špatný v tvým životě mohla já.
- To jsem neřekl. - V podstatě jo.
Víš, kolik pitomých knih o rodičovství jsem přečetla?
Na tu poličku si pamatuju.
Dvě poličky.
Víš, jaký jsem měla strach?
Ale pak jsi vyrostl. Zdálo se, že si vedeš dobře.
Choval ses jako někdo, kdo měl pěkné dětství.
Tak jsem si říkala, že to třeba pěkné dětství bylo.
Mohlo to být lepší, to chápu, ale rozhodně mohlo být i horší.
Asi jsem postupně začala věřit…
…že jsem to zvládla.
Že to možná byla jedna věc v mém životě, která opravdu stála za to.
Že jsem byla dobrá máma.
Asi jsem si to namlouvala, protože jsem to očividně podělala.
Měl jsem pěkné dětství.
Prosím tě, nesnaž se mě utěšit.
- Je to jenom horší. - Jsi…
Jsi skvělá máma.
- Vždycky jsi byla. - Prosím tě, přestaň.
Víš co…
Musím čůrat.
Dobře.
Na co koukáš?
Na nic.
Spatřil jsem tě, byl jsem malý,
jak jen mohl jsem být.
V mokré plínce, chtěl jsi papat,
mě u sebe mít.
Já letěl, když řekla jsi: „Leť.“
Pamatuju si, co ty ne.
- Učilas mě mluvit. - …tě mluvit.
Teď mluvím jako ty.
Učilas mě vidět, spíš vnímat a podstatu hledat jako ty.
Já věděla, že ty mě opustíš,
nemám lék na lásku, co cítím od chvíle, co jsi řek
- své první slovo, máma. - …své první slovo, máma.
Ty jsi mě vychovala.
Ten chlapec však zmizel, čas uletěl.
A ten muž přede mnou je krása sama.
Nic se nezměnilo, vidím svého syna.
Však, ó, slova z úst pouštíme
a boj začíná.
A když si prach sedne, je zle, tíží mě má vina.
Hrozně moc chci ti říct:
„Víš, zasloužíš si ta tři slova, co neříkám.“
Jsme tady my dva jen.
- Jsi moje máma. - Ty jsi můj syn.
- Jsi má. - Jsi můj.
Občas mě strašně štveš.
Jenom trošku víc než ostatní.
Rozčiluješ mě jako já tebe, určitě.
Jsme oba stejní.
Není snad lepší říkat, co cítím,
však já jenom mlčím a tím pořád piju ti krev.
A tvůj úsměv jako by byl můj.
Směsice všech citů mých
a všech mých chyb, za to můžu já, vidíš.
Co chceš slyšet, nedokážu ti říct.
Broučku, snad mi to vysvětlíš.
Ó, slova z úst pouštíme
a boj začíná.
A když si prach sedne, je zle, tíží mě má vina.
Hrozně moc chci ti říct:
„Víš, zasloužíš si
ta tři slova, co neříkám.“
Jsme tady my dva jen.
- Jsi moje máma. - Ty jsi můj syn.
- Jsi má. Hrozně moc chci ti říct… - Jsi můj. Hrozně moc chci ti říct…
Překlad titulků: Kristina Himmerová