Джош.
Да?
Какво правиш тук?
Идвам при майка ми.
Знам. Заповядай.
Не се познаваме.
Не. Виждал съм те на снимка.
Майка ти ми разказа за теб. Кафе? - Не, благодаря.
Заповядай.
Но не на този, счупен е.
Знам кой е счупен, благодаря.
Едното е за сърцето, другото - за рака на простатата.
Съжалявам.
Няма нищо, почти не се усеща.
Не ми пречи на секса.
Страхотно.
Най-сетне да се запознаем!
Какво ти е казвала Рут за мен? - Нищо.
Невероятно. Типично в неин стил.
Никак не е в стила й.
Напротив. Познаваш я.
Така си мислех.
Защо си подранил толкова?
Гледах да избегна трафика.
Добре. Отивам да се оправя.
Какви движения!
Защо караш толкова бавно?
Казах ти, че имах паник атаки.
Мислех, че си се оправил. - Така е. Сега е по-добре, но...
Някои неща ме напрягат повече.
Шофиране по магистрала. А то си е признато за опасно.
Всеки трябва да е напрегнат тук.
Но сме свикнали с това.
Няма нищо, че караш бавно.
Нали подрани да ме вземеш...
Как се запознахте с Лари?
Не е сериозно, ако това питаш.
Откога сте заедно?
Около година.
Моля?
Не прави от мухата слон!
Това е откачено! Обикновено си споделяме.
Ти не ми казваш всичко.
Казвам ти много неща.
Една година!
И какво, излизаш с него от октомври?
Тъкмо бяхте скъсали с Меган.
Беше в деликатно състояние.
Реших да изчакам, докато се съвземеш.
Минала е година. Съвзел ли съм се?
Знаеш, че чуждото щастие не ти понася.
Не го знам.
На никого не му понася, но при теб е подчертано зле.
Как реагира на брака на сестра ти с Арън?
Много се зарадвах. - Не, каза, че заслужава повече.
Не разбирам защо си толкова против Арън. - Не съм. Свестен е.
И кое му е лошото на това?
Няма лошо.
Явно защото е много религиозен. Ти си антисемит.
Наполовина евреин съм! - И полу-антисемит.
Това е много сериозно обвинение!
Не бъди толкова чувствителен. - Не съм.
Мога да критикувам организирана религия, без да ми лепиш етикет "антисемит".
Да, гордея се, че съм евреин.
Сериозно? И как така?
Как така ли? - Да, искам да разбера.
В какво се изразява гордостта ти? - Гордея се със...
Боб Дилън, братята Коен, Рут Бейдър Гинзбург,
с месните специалитети и цимеса.
Нелепо е. - Въпросът не е в това.
Проблемът с Бет не е, че е религиозна, а че не пуска контрола.
Постоянно го повтарям.
Взе си религиозен мъж,
защото така ще може да контролира нещата.
Но човек не може да контролира всичко.
Именно затова тя винаги е нещастна.
Сигурен ли си, че тя е нещастната?
Може ли да отбием някъде? Пишка ми се.
Не може ли да стискаш? - Остава още толкова!
Заради великата идея на Арън да се преместят във Валенсия.
Ако караше по-бързо, да сме стигнали.
Така е несравнимо по-добре.
Хубаво.
Елизабет каза ли ти какво да купиш на Сара?
Да.
И на мен. Дори ме насочи откъде да го купя.
По-приятно е сам да избереш подарък, нали? - Това ти казвам. Не пуска контрола.
Тук си прав.
Радвам се, че имаш връзка.
Благодаря.
Доста време мина.
Не чак толкова много.
Много е, но какво от това?
Сигурно си прав.
Нямам късмет с мъжете.
Не казах това.
Не, наистина. Никакъв късмет с мъжете.
Казвам ти! Какво значи тази реакция?
Не знам. Въпрос на късмет ли е, или на избора ти?
Когато се запознахме, баща ти беше друг.
Проблемите му дойдоха по-късно.
Или ги е имал, но си си затваряла очите.
Помниш го по-черен, отколкото беше.
Добре.
Не те е удрял.
Зависи как дефинираш удар.
Винаги си бил в безопасност.
Винаги сме били в опасност! - Кога?
Всеки път, като шофираше.
Затова съм нервак зад волана. - Говориш за онзи единствен път...
Не! Много пъти. Много!
Ами когато едва не изгори къщата?
Много преувеличаваш! - Дойде пожарна.
С маркучите и цялата техника.
Просто казвам.
Ти си избирала татко, не аз.
Така че може би аз съм този, който няма късмет.
Много жестоко е да ми кажеш такова нещо.
Как според теб се чувствам, като ме упрекваш за това, че си нещастен?
Не съм нещастен. Не казах това.
Може би не умишлено, но така излезе.
Искаш ли да... - Няма нужда.
Ехо?
Мамо? - Здравей!
Здрасти! - Здрасти!
Заповядай.
- Благодаря.
Благодаря, че сте взели каквото поръчах.
Ти ни каза.
Понякога хората не искат да им казват какво да вземат.
Сериозно? - Беше ни приятно да купим каквото поиска!
Удари колата!
Дейвид! - "Удари колата"?
Някаква негова игра.
Игра ли е? - Да.
Не знам какви са правилата, но той смята, че е страхотна.
Все е нещо. - Стига.
Не е нищо. - Стига.
Здравейте! - Привет.
Здравей! - Здравей.
Много хубава прическа!
Г-жо Новър?
Не съм сменял прическата. - Вън някой плаче.
Може да са изгубили на "удари колата".
Извинявай, Аби. Мамо, може ли ти да сервираш зеленчуците?
Ще ми е от помощ.
Ще ми покажеш ли?
Как я караш? - Добре. А ти?
По старому.
Купих нова кола. Сигурно си я видял на идване.
На алеята е. Зелено субару.
Чудесно. Извинявай. Не обръщам внимание на колите.
Само когато шофирам, иначе...
Искаш ли да ти я покажа, а?
Да, разбира се. - Но ако не искаш...
Не, ще я видя. - Няма нужда.
Ще я видя на тръгване. - Хубаво.
Кажи, ако искаш да я отключа. - Супер.
Супер.
Арън!
Викат ме. - Да.
Обичам готов хумус.
Джош! - Какво? Наистина обичам.
Виждаш ли колко време го оставят с това? Лоша работа.
А очите му видя ли? Да настръхнеш!
На неговите години и ти само това правеше.
Седеше с часове пред екрана.
И ти няма нищо.
Така ли?
Приключи ли? - Тревожа се за него.
Глупости. - Защо сега...
Все си против Дейвид. - Нямам нищо против него.
Просто е кофти. - На седем е!
И на седем може да си кофти.
Не значи, че ще останеш такъв.
Макар че в случая с Дейвид не се обзалагам, особено...
Ако му дават да играе... - Скапани домати.
Да не би в двора да има бухал?
Да. - Трябва да предприемем нещо.
Будна съм през деня, макар че за мен денем е нощем.
Да! Последния път обсъдихме това за бухалите.
Денем спят, нощем ловуват.
Да, но...
Искам да ловувам, затова искам да летя. Да си хвана мишка за вечеря.
Сега ли да летиш? - Да.
Приготви се. Хайде!
Тя лети!
Ето я - лети над прерията и търси мишки.
Там има една. - Къде?
Вътре. - Вътре ли? Хайде.
Накъде?
Нагоре. - Горе ли? Добре.
И бухалът каца.
Ще хванеш ли мишката?
Хванах я!
Сега е време да я ям за вечеря.
Добре. Време е за вечеря.
Как беше?
Вкусно, но защо бухалът яде мишки?
Сигурно защото е гладен.
Защо?
Ами както и ти прегладняваш.
За да живееш, ти трябва храна. Тя движи тялото.
Защо?
Защото в храната има полезни вещества, белтъци.
Защо? - Защо ли?
Много добър въпрос.
Защото Бог е направил света така?
Кой ти го каза?
Така ли е?
Чула си приказката, че Бог е създал света за седем дни?
Не е приказка.
Не е ли? - Не е.
Смешно ли е? - Да.
Да те питам тогава ти виждала ли си Бог.
Да. - Така ли?
Да, ти виждал ли си Го?
Не съм.
Защо?
Не съм го виждал наистина,
но това не значи, че ти не можеш да го видиш.
Защо?
Защо ли...
Бог е нещо като мишката, която току-що хапна за вечеря.
Измислен е, но сякаш е истински. - Джош.
Здрасти.
Миличка, децата те чакат отвън. Вземи си довиждане с вуйчо Джош.
Добре. Чао, вуйчо Джош.
Чао, миличка.
Махай се. - Може ли да поговорим?
Не, не сега.
Попадал ли ти е блогът "Подредено"?
Не.
Какво търсиш?
Салфетки за рожден ден. Не ми трябва помощ.
В "Разни"?
По дяволите.
Съжалявам. - Изобщо не съжаляваш.
Нямаше да го направиш, ако съжаляваше.
Просто си говорехме.
Да кажеш на петгодишна, че Бог не съществува, не е разговор.
Налагаш разбиранията си на моето дете.
Тя ме попита дали съм го виждал. Да я лъжа ли?
Не е лъжа.
Щеше да бъде.
Можеш да разкажеш нещо на дете и то да повярва, без да е пълната истина.
Дори ти не вярваш, че има Бог, а искаш от мен да кажа на Сара...
Вярвам в Бог!
Уважавам факта, че ти не вярваш.
Сами сме, можеш да си откровена с мен.
Казах точно каквото мисля.
Ако не се беше омъжила за Арън... - Но е факт.
Понякога си адски тъп.
Мислиш си, че знаеш всичко. - Не е вярно.
Ти мислиш, че знаеш всичко! - Аз?
Че си проумяла всичко.
Че горе има един дядо и ако правиш каквото казва...
Ще владееш положението.
Да, другото е по-лесно.
Ако не владееш положението, не си виновен за нищо.
Мислиш, че светът е пълен хаос, защото нашият живот беше хаос.
Твоят и сега е такъв.
Честит рожден ден!
Честит рожден ден, мила Сара,
честит рожден ден!
Чао, мило.
Честит рожден ден! - Благодаря.
Довиждане, младежо. И да слушаш!
Благодаря, Рут. - Лека, Арън.
Чао, мила. - Обичам те.
Обичам те. - И аз - теб. Спокойно.
Благодаря.
Какво те прихваща?
Съжалявам.
Не съжаляваш.
Ако съжаляваше, нямаше да стане така.
Не го правя нарочно. - Не полагаш усилия да не го правиш.
Сара ме попита дали... - Сара ли е виновна?
Сега петгодишната ти племенница ли е виновна?
Преди аз бях виновната за всичко лошо в живота ти.
Не съм казал това. - Така излиза.
Знаеш ли колко книги изчетох как да съм добър родител?
Да, помня полицата.
Бяха две полици.
А колко ме беше страх?
Но ти порасна. И изглеждаше, че си станал човек.
Държеше се като човек, имал хубаво детство.
И си помислих, че може би все пак си имал хубаво детство.
Знам, можеше да е и по-хубаво.
Но можеше да е и много по-зле.
Явно съм си решила да повярвам, че...
Че съм се справила.
Че може би това е единственото нещо в живота ми, което си е струвало.
Че съм била добра майка.
Явно съм се залъгвала, защото е очевидно, че съм се издънила.
Имах хубаво детство.
Моля те, не го казвай да ме успокоиш.
Само влошаваш нещата.
Беше прекрасна майка.
Винаги си била. - Моля те, престани.
Пишка ми се.
Добре.
Какво гледаш?
Нищо.
Когато се запознахме, бях по-млада,
отколкото всичко младо по света.
Беше мокър, беше гладен,
нуждаеше се от мен.
Ти каза, че мога да летя, и аз полетях.
Помня времето, преди да проговориш.
Ти ме научи да говоря. - Да говориш.
Сега говоря като теб.
Научи ме да виждам.
Не просто с очи, а да се вглеждам в нещата като теб.
Знаех, че един ден ще си тръгнеш от мен.
И няма да има лек за любовта ми
от мига, в който чух...
От първата ми дума - "мама". - Първата ти дума - "мама".
Ти ме направи момчето, което бях.
Но онова момче изчезна в годините.
Мъжът, в който се превърна, е прекрасен.
Изобщо не се е променил. Останал си е мой син.
Но ето че редим своите думи.
Започват битки.
А като утихнат нещата, виждам какво съм сторил и ми е болно.
Да можех да ти кажа,
че заслужаваш повече от всичко тези три думи, които не откривам.
Няма друг на света.
Ти си моята майка. - Ти си моят син.
Ти си мой.
Понякога ме вбесяваш
малко повече от всички останали.
Лазиш ми по нервите, сигурно и аз - по твоите.
И двамата го правим.
А не трябва ли да кажем какво изпитваме,
вместо да крия чувствата си и да се преструвам?
Когато се усмихваш, това е моето отражение,
примесено с чувствата, които изпитвам.
При всичките ми недостатъци, виж какво направих.
Защо не мога да изрека това, което най-силно искаш да чуеш?
Не ме оставяй в мрачна тъга, скъпи.
Ето че редим своите думи.
Започват битки.
А като утихнат нещата, виждам какво съм сторил и ми е болно.
Да можех да ти кажа,
че заслужаваш повече от всичко
тези три думи, които не откривам.
Няма друг на света.
Ти си моята майка. - Ти си моят син.
Ти си мой. Да можех да ти кажа, че...
Превод на субтитрите Анна Делчева