PIEKTDIENA, 2019. GADA 23. AUGUSTS
Labi, gandrīz beidzies laiks, vēl viens jautājums.
Kuras trīs lietas nodrošināja Lūisa un Klārka ekspedīcijas panākumus?
Trīs lietas. Kurš zina kādu?
-Mendija. Vienmēr gatava. -Sakadžaveja.
Sakadžaveja, viņu sieviešu kārtas pavadone no šošonī cilts. Ļoti labi.
Kurš vēl zina kādu?
Kāpēc sakāt - sieviešu kārtas pavadone? Kāpēc viņa nevar būt vienkārši pavadone?
Nu, domāju, tas ir svarīgi, ka viņa bija sieviete.
Lūisa un Klārka laikā, zini, 19. gadsimta sākumā,
ļoti reti tādai sievietei kā Sakadžaveja...
tika uzticēta kāda vadones loma.
Arī mūsdienās tas notiek reti.
Tā ir lieliska norāde. Tas joprojām notiek pārāk reti.
Es tikai saku, ka pirms 200 gadiem noteikti bija daudz sliktāk.
Manuprāt, to ir vērts atzīt.
Taisnība.
Forši. Kurš vēl?
Es izvēlēšos kādu.
-Pol. -A?
-Lūiss un Klārks. -Jā?
Meklējam vēl ko, kas nodrošināja viņu panākumus.
Es nezinu. Iespējams, viņiem paveicās.
Labi, nē, laba atbilde.
-Tu domā, viņiem paveicās? -Iespējams.
Vai tu domā, ka bieži panākumi atkarīgi no veiksmes?
Noteikti.
Interesanti. Labi, kurš piekrīt Polam šajā jautājumā?
Ir kāds? Kāds nepiekrīt?
Jauki. Ramon, ko tu domā?
Nē. Nu, ja gūsti panākumus, tad esi tā labā pūlējies.
Var nodomāt: "Man nepaveicās."
Kad kāds saka, ka viņam nepaveicās, viņš ir kaut ko izdarījis, skaidrs?
Viņš ir melojis. Nozadzis kaut ko.
Bāzis savas ģenitālijas tur, kur nevajag...
-Labi. -Es nopietni runāju.
Zinu, un tas ir labs arguments.
Bet mani interesē, ko jūs visi par to domājat.
Kurš šeit domā, ka viņš ir veiksmīgs?
Gribu, lai visi atbildat uz jautājumu. Došu brīdi to apdomāt.
Paceliet roku, ja domājat, ka esat veiksmīgi cilvēki.
Tikai Ramons? Labi, paceliet roku, ja domājat, ka esat neveiksmīgi.
Skaidrs. Labi, varat nolaist roku.
-Un kā ar jums, Kormena kungs? -Kā, lūdzu?
Jūs nepacēlāt roku.
Es? Nē, es... Proti, es jūtos kā veiksmīgs cilvēks.
Protams.
Zināt? Laiks beigt, kravājiet somas.
Un apsveicu ar piektās klases pirmās nedēļas pabeigšanu.
Tas nav nieks.
Lai visiem laba nedēļas nogale.
Tiksimies pirmdien.
VINNĒ 1000 $ NEDĒĻĀ UZ 25 GADIEM!
Tiešām, tu zini manu dzīvi. Ar mani parasti kas tāds nenotiek.
Jā, viņš man pēkšņi uzrakstīja.
Un mēs šovakar iesim uz to pasākumu. Tas ir Knott's Berry Farm.
Tā ir. Jūtos tagad tik laimīga.
Tas ir viss?
Būt labākajam - tā nav veiksmes spēle.
Tā ir pareizā izvēle tagad, katru reizi.
Jou, gribi spageti?
-Mums ir mērce? -Mums ir sāls. Mums ir eļļa.
Jā. Iztikšu.
Tu tiešām neēdīsi tikai tāpēc, ka mums nav mērces?
Vienīgais un īpašais Cadillac Escalade.
Tev taisnība.
-Tiešām garšīgi. -Ko gribi šovakar darīt?
Kas ir?
Piedod. Kaut kas atgadījies?
-Kā tu to domā? -Vai Megana sākusi ar kādu tikties?
Nav ne jausmas. Kāpēc tu man to jautā?
Tu izturies ļoti dīvaini: "Ko gribi šovakar darīt?"
-Tas nav dīvaini. -Tas ir dīvaini.
Nav dīvaini otram jautāt, ko viņš domā darīt piektdienas vakarā.
Tev tas ir dīvaini. Tāpēc jautāju. Vai tev viss kārtībā?
Man ir labi. Es...
-Bija... -Kas?
Veikalā bija viena sieviete.
Viņa pa tālruni runāja par iešanu uz Knott's Berry Farm.
-Un... es nezinu. Es... -Tad… ko?
-Tu gribi iet uz Knott's? -Nē, es negribu iet uz Knott's.
-Es saku... -Labi, tad kā?
Viņa bija sajūsmā par savu dzīvi. Tas bija mīlīgi.
-Tu esi mīlīgs. -Lieliski.
-Es tev ticu. -Liels paldies.
Man tikai... Man kaut kas šovakar jāpasāk. Varam darīt kaut ko?
Zini, varbūt paspēlē mūziku?
-Nē. -Nē? Labi.
Kā ar Mario Kart spēlīti?
-Vecīt. Nē. Es saku, ka... -Nu tad ko tu gribi darīt?
-Nu, es jautāju tev. -Nu labi.
-Tas ir grūti. -Zinu.
-Sajūta, ka nevajadzētu būt tik grūti. -Zinu.
Labi, mums ir... Mēs varam ko izdomāt.
Mēs varam doties laukā un sameklēt kādas meitenes?
-"Sameklēt kādas meitenes"? -Jā.
-Kā sameklēt atslēgas? -Beidz. Nesāc...
-Kā sameklēt dzīvnieku, nomedīt, nogalēt? -Kas to teica?
-Kas teica, ka jānogalē? -Apēst viņu?
Tu teici, ka veikalā bija kāda meitene.
-Kaut ko par... -Sieviete.
-Es neteicu - meitene. Teicu - sieviete. -Ak dievs.
Kā tu domā, ar ko tu runā? Es cienu sievietes...
Zini, runa nav par meitenēm.
-Labi, mēs varētu... Sievietēm. -Sievietēm.
Mēs varētu šovakar kaut ko darīt.
-Jā. -Jā?
Atceries? Kad vēl nepratām braukt, mēs mēdzām runāt
par to visu, ko mēs darīsim, kad varēsim darīt, ko vien gribam.
Nu, ja mums atkal būtu 15 gadu, ko mēs darītu?
-Ietu uz bāru runāt ar meitenēm. -Taisnība.
-Velns. -Vai ne? Ejam.
Ko, tu negribi iet uz bāru?
Nē. Zini? Mums jāiet. Ejam.
-Mums nav jāiet uz bāru. -Es tikai saku,
nu, pat ja mēs aizietu uz bāru un runātu ar meitenēm,
nav jau tā, ka viņām būtu kas interesants sakāms.
-Kāpēc gan ne? -Tās ir meitenes bārā.
Tavos vārdos ir tāds seksisms.
-Es to nedomāju tā. -Tu esi šausmīgs.
Ne tāpēc, ka meitenes. Tāpēc, ka cilvēki.
Es saku, ka vairumam cilvēku nav nekā interesanta sakāma,
īpaši jau bāros.
-Pag, vai tu ar Meganu neiepazinies bārā? -Tas ir citādi.
Mūs iepazīstināja kāds draugs.
-Tas ir citādi. -Labi.
Bet fiziski tu atradies bārā, vecīt.
Es gribu teikt: kāpēc lai es ietu ar kādu runāt,
ja viņai nebūs nekā interesanta sakāma?
Ko es īstenībā daru? Tikai mēģinu dabūt no meitenes seksu?
Ne tikai. Kāpēc man šķiet, ka slikti būtu teikt jā?
Jā, sekss ir lielisks. Ja viņas grib, kāpēc ne?
Jā, bet, pat ja viņas grib, es saku - es nevarētu to izbaudīt,
jo es visu laiku domātu
par visu to, ko viņa pateica bārā un kas it nemaz nebija interesants,
bet es izturējos tā, it kā būtu, un smaidīju kā melīgs mēsls,
un tad es sevi visu laiku neieredzētu.
Labi. Tad mums nevajadzētu iet uz bāru.
-Bet varbūt vajadzētu. Nu, tu... -Vecais, ko?
-Mēs teicām, ka izmēģināsim ko jaunu. -Es to neteicu.
-Nekad neesmu teicis. -Mēs nevaram vienkārši te sēdēt, labi?
Nevar būt tā: vai nu ejam uz bāru, vai paliekam un spēlējam videospēles.
Jābūt vairāk nekā divām izvēlēm.
Vecais, ieklausies sevī.
-Tu to nedomā nopietni. Nē, nedomā. -Tiešām domāju.
-Cik tu gadā nopelni? -Nav ne jausmas.
-Ko? -Blēņas.
-Kāpēc lai es zinātu? -Tu nerēķini nodokļus?
-Nedari to? -Daru.
Es tikai nesekoju līdzi tai informācijai gada laikā.
-Vai tev nodokļus nerēķina tēvs? -Tieši tā. Jā, rēķina.
Nu labi.
Pat ja tu nezini, cik tu nopelni,
tas nenozīmē, ka atrodies zem nabadzības sliekšņa.
-Esmu pārliecināts, ka atrodos. -Labi, paga.
Varam iet uz turieni. To sauc Rendition Room.
-Esmu ar mieru. -Jābrauc 13 minūtes.
Varu stūrēt, bet jāņem divas mašīnas.
-Jā, es varu stūrēt. -Tu smēķēji.
-Bet neko nedzēru. -Tiešām vari atļauties degvielu?
Labi. Varam visi satilpt manā mašīnā.
Tu tiešām nezini, kādi tev ir gada ienākumi?
-Pag. Pagaidi. -Nē, Viktor,
ne visi mēs vairumu nomoda laika pavadām,
-rāpjoties pa korporatīvajām kāpnēm. -Neapdirs UPS
-savas skaudības dēļ. -Es neapdiršu.
Es saku: tā ir korporācija, un tu burtiski rāpies pa tās kāpnēm…
-Lieliska kompānija. -…diendienā.
-Es par to neatvainošos. -Es nesaku, ka tev jāatvainojas.
Tā ir laba kompānija, jo tā ir godīga.
-Vecais. Varam, lūdzu... -Visu laiku to saku šoferiem.
Izturies labi pret UPS, UPS izturēsies labi pret tevi, ne?
Un es pret UPS izturos labi. Lieliski. Bum.
VARI ATBRAUKT MAN PAKAĻ?
Vai ne? Domā, es dienas laikā nonācu korporācijā tur, kur esmu?
-Tu teici "korporācija". -Es tur iegāju,
un viņi teica: "Ei, jou. Esi kvalificēts vadītājs?" Nekā.
-Jou, kurp tu? -Dodos laukā… pasaulē.
-Tev viss labi? -Jā.
-Esmu piedzērusies lopā. -Ko?
-Neko. Durvis slēgtas. -Nē, nav.
Svētais Jēzu. Kāpēc nevaru...
Paldies.
Nu, kā pagāja vakars?
Izsmiekls. Visi mani draugi ir disfunkcionāli cilvēki.
-Kā tev? -Man - labi.
-Kas tas bija? -Kas?
-Acīmredzami tevi kaut kas satrauc. -Nekas mani nesatrauc.
Labi.
Bet es tev gribēju ko pajautāt. Tu zini, kas ir Sakadžaveja?
Protams.
Vai ir nepareizi, ja saucu viņu par Lūisa un Klārka sieviešu kārtas pavadoni?
-Kā tu to domā? -Nevis vienkārši par pavadoni.
Mīļais. Nešausti sevi.
Es sevi nešaustu.
Tu esi labs cilvēks.
Nu paldies. Novērtēju tavu objektīvo viedokli.
Un tu dari labu darbu,
mācīdams jauniešus, kuriem ir viss kas jāmāca.
Viņiem paveicies, ka tu viņiem esi.
Kad es gāju skolā, tā bija pilnīga laika izniekošana.
Vairums manu skolēnu noteikti teiktu to pašu.
Labi. Gribi būt nekam nederīgs. Tu esi nekam nederīgs.
Tev vismaz ir darbs.
Lisa par savu dēlu pat to nevar teikt.
Zini, visi ar tevi tā lepojas, kad es ar viņiem satiekos
un viņi jautā, ko tu dari, un es pastāstu.
Viņi visi ir tik lepni.
Nevis kā tad, kad biji mūzikas biznesā.
-Tad viņi bija nobažījušies. -Es nebiju mūzikas biznesā.
Tieši tā. Lai būtu biznesā, jāpelna nauda.
Nu nepārproti mani, tu zini, ka man patīk mūzika.
Un tas ir svarīgi, zini? Ka patīk.
Tu spēlē. Tev patīk.
-Tam ir nozīme. -Jā, bet es nespēlēju.
Nē, es nedomāju koncertus. Es domāju - savam priekam.
Jā, es to nedaru.
Es neesmu neko spēlējis kādu gadu.
Nu, tu neesi man to teicis.
Jā.
Nu pie velna. Par vienu lietu mazāk, ne?
Galu galā, svarīga ir tikai ģimene, tāpēc…
-Tikai tā? Tas ir nomācoši. -Nē, nav gan.
Tātad ko tu saki? Manā dzīvē svarīga esi tikai tu un Beta, un tas ir viss?
Nē, protams, es tā nedomāju, skaidrs, ka ne.
Es domāju: kādudien
tu varbūt izveidosi ģimeni un tad sapratīsi, ko es domāju.
Es varbūt neizveidošu ģimeni.
-Es teicu - varbūt. -Un, pat ja izveidotu,
es varbūt nesaprastu, ko tu domā.
Sapratīsi.
Vai tad vienīgajam svarīgajam nav jābūt mirklim, kurā pašreiz dzīvojam?
Nē.
Labi.
Nu labi.
Tu esi brīnišķīgs.
Nē.
Paldies.
Nu labi.
-Paldies. -Jā. Nebija grūti.
JOU, VECĪT. SEN NEREDZĒTS.
VAI ŠOVAKAR KAS NOTIEK?
Jou, reku tu.
-Ei. -Jou.
-Cik ilgi te esi? -Ne pārāk.
Nu velns. Piedod, vecīt.
-Es tevi neredzēju. Kur tu biji? -Tepat.
-Jā, vainīgs. -Viss labi.
Kā tev iet?
Jā, vecīt. Labi, labi.
Super. Esi kaut kur pēdējā laikā spēlējis vai…
Nē, es pārtraucu.
-Tu pārtrauci? -Jā.
Tagad spēlēju savam priekam.
-Beidz, vecīt. Nedrīkst padoties. -Jā.
Un ko tu?
Velns, vecīt. Es? Neatlaidīgi darbojos, zini?
Soli pa solim virzos uz priekšu.
Pēdējā laikā spēlēju daudz labas mūzikas,
bet, godīgi sakot, mūsdienās šajā arodā svarīgi nelikt visas olas vienā groziņā.
Jādarbojas visās jomās, jāgūst panākumi, kā vien spēj,
jo mūsdienās ir milzu pieprasījums pēc satura.
Zini, sāku vadīt kādas programmas.
Nedaudz aktiermākslas - ar un bez teksta,
darbs pie kameras, bet…
Mani pirms pāris mēnešiem verificēja, tad jau daru kaut ko pareizi.
Tas ir lieliski.
Jā. Jā, vecīt. Iet tiešām labi.
-Jā. -Prieks dzirdēt.
Jā.
Jou! Noteikti. Brāl!
Nē, paldies.
Kā tā "nē, paldies"? Es tevi uzaicināju iznākt laukā uzsmēķēt.
Tāpēc tu mani uzaicināji iznākt laukā?
-Kāda pašapziņa. -Izdevās?
-Protams, bet... -Tiešām?
-Bet tu arī nedzer. -Kā tu zini?
Kad tevi satiku, tev rokās bija minerālūdens glāze.
Tā varēja būt vodka. Tajā bija laims.
Nē, es redzu, ka tu nedzer. Neuztraucies, man patīk.
Paldies.
Ja vien…
Tu taču neesi mormonis vai kas tāds?
Īstenībā esmu musulmanis.
Tiešām? Tas ir patiešām lieliski.
Piedod. Jā, tas bija... Es jokoju.
Tas nu nav pārāk smieklīgi.
Es tik tā pateicu, zini, jo musulmaņi nedzer.
Kā tu to vari zināt, ja neesi musulmanis?
Esmu visai drošs, ka to nosaka viņu reliģija.
Nu, paldies, ka to paskaidroji.
Varbūt man jāuzsmēķē.
Tev vajadzētu iedzert, lūk, ko.
Nē, es tiešām nedzeru. Bet viena cigarete neskādēs. Vai ne?
Labi.
Kā vēlies.
Vai tas ir citāts no Princeses līgavas?
Jā. Labi. Ak dievs. Tu man atkal patīc.
Jauki.
Tā, no kurienes tu esi?
Šejienietis.
Nē, nu kur tu esi dzimis?
Dzimis un audzis te.
Paga, ko? Tu esi no Losandželosas?
-Nē. Burtiski - neviens nav no LA. -Esmu to dzirdējis.
Ko, vai tava ģimene ir tajā biznesā?
-Tu domā plastisko ķirurģiju? -Ko?
Jā. Nē, ir tā…
Mamma ņemas ar nekustamajiem īpašumiem, viņas tētis bija santehniķis,
un viņi abi ir no LA.
Paga. Tava mamma un viņas tētis abi dzimuši LA?
Pilnīgs trakums.
Esmu šokā.
No kurienes esi tu?
Esmu no Voltemas Masačūsetsā.
Nekad nebūsi dzirdējis. Tā ir Bostonas priekšpilsēta.
Bet es pazīstu vairāk tādu voltemiešu, kuri tagad dzīvo LA,
nekā tādu, kuri joprojām dzīvo Voltemā.
It kā visi būtu pārcēlušies uz šejieni. Vājprāts.
Nu, Losandželosa ir lieliska pilsēta.
-Nē, nav. -Ir gan.
Varbūt tev jāsatiek vairāk tādu cilvēku, kuri nenāk no Voltemas.
Jā, varbūt tā ir.
Iepazīstināsi mani ar īstiem "andželēniem"?
Es pazīstu dažus.
Ar ko tu nodarbojies?
Esmu piektās klases skolotājs.
Beidz, es tevi mīlu.
Pastāsti man visu. Gribu visu par to zināt.
Es nezinu, piektā klase ir…
Zini, 10 un 11 gadus veci. Būtībā viņi ir pieaugušie.
Proti, nav, bet nav lielas atšķirības.
Vai varbūt lieta tāda, zini,
ka vairums pieaugušo īpaši neatšķiras no 10 un 11 gadus vecajiem.
Tas ir apbrīnojami.
Zini, tas…
Proti, tie bērni, viņi ir kā nākotne, vai ne?
Viņi ir daļa no tās.
Jā.
Zini, domāju, tu veic fantastisku darbu.
Paldies.
Paklau, vai tu gribētu...
Jā.
-Jā? -Jā.
-Skaidrs. Jā? Labi. -Jā.
Lieliski.
Sveiks, mazais. Sveiks.
Nāc, draudziņ. Es pēc tevis skumu.
Tas ir Līams.
Saki: "Sveiks, Līam."
-Sasveicinies. -Sveiks, Līam.
Labi, tu nāksi te un iesi savā gultiņā.
Pēc brīža tiksimies.
Tiešām jauks dzīvoklis.
Paldies.
Mūziku?
Es novilkšu.
Es gribu tevi.
-Labi, paņemšu prezervatīvu. -Labi.
Novelc bikses.
Sveiks, mīļais. Labs suns.
Tu uzvilki?
Jā?
Vēl ne.
-Kas par vainu? -Nekāda.
-Vai tu... -Viss ir labi. Labi.
Ak dievs. Ak dievs. Ak dievs.
-Es nekad ko tādu neesmu piedzīvojusi. -Piedod.
Kas tev kaiš?
-Es nezinu. -Vai tu...
Vai tā tev ir parasti?
-Ne gluži. -Ne gluži? Tātad jā?
-Varbūt man jāiet. -Nē, nē, nē, nē.
Es gribu zināt, cik bieži ar tevi tā notiek.
-Es ko tādu nedaru īpaši bieži. -Ko tad?
-Mīlējos ar sievieti, kuru nupat... -Mēs nemīlējamies.
Labi, mēģinu mīlēties ar sievieti, kuru nupat esmu sastapis.
-Tad kāpēc nāci man līdzi uz mājām? -Es nezinu.
Es...
Nu, es nolēmu pamēģināt kaut ko jaunu.
Tā nav atbilde.
Klau, piedod. Tiešām atvainojos par visu. Es varu iet.
Es labāk gribētu, lai esi pret mani godīgs.
Es godīgi saku -
es nezinu.
Es nezinu, kāpēc mans daikts nolēma beigt darboties,
kad tu gribēji mīlēties. Tu esi pievilcīga sieviete.
Teikšu pavisam godīgi, es droši vien kādreiz domāšu par šo
un iztēlošos, kā tas būtu bijis,
ja būtu gājis tā, kā tam būtu jānotiek, bet…
Īstajā dzīvē nenotiek tā, kā tam būtu jānotiek.
Vismaz man ne. Tāpēc…
Klau, tas nav nekas īpašs.
Vai ne? Tā notiek ar daudziem puišiem.
Un mums nevajag mīlēties pirmajā vakarā, kad esam sastapušies, zini?
Īstenībā... Īstenībā tas ir ļoti mīlīgi.
Vai ne?
Gribi vienkārši patusēt?
-Nē, domāju, man tiešām vajadzētu iet... -Tev it nemaz nav jākaunas.
-Zinu. Paldies, bet nē, es... -Tikai... Nē, nāc. Apsēdies.
Es iešu.
Tā ir mana vaina. Es pieļāvu kļūdu.
Tātad, ja mēs nedrāžamies, ar mani nav jēgas tusēt, vai tā?
-Es tā neteicu. -Ko tad tu saki?
Man tikai jāiet.
Manuprāt, tu saki, ka tev patīk būt pakāsējam.
Un, starp citu, vai zini - tev briesmīgi smird elpa.
Tāpēc, ka izsmēķēju tavu cigareti.
Kā tu domā, kāda ir tava elpa? Nav brīnums, ka man nepiebrieda.
Katru reizi, kad skūpstījāmies, domāju - ievemšu tev mutē.
Nē, deru, ka zinu, kāpēc šovakar nespēji.
-Es pelnu vairāk par tevi. -Jā, tāpēc.
Atbraucām šurp tavā sūda mašīnā ar iebuktēto spārnu,
-ko nevari atļauties salabot. -Tas notika šodien.
Mums bija jābrauc uz manu dzīvokli, jo tu dzīvo kādā ūķī.
-Braucām sūda Līama dēļ. -Tu knapi spēj sevi uzturēt.
Tu nespētu uzturēt mani un ģimeni.
-Nu mums ir ģimene? -Starp citu, vai zini,
visa tā skolotāja padarīšana, cik tu ļoti mīli bērnus...
Es to saucu par sviestu.
Par skolotājiem kļūst tikai tie, kuri gribēja darīt kaut ko citu
un padevās.
Drīkstu tev ko pajautāt?
Ko?
Kad tu biji jaunāka…
ne meitene, bet tikai jauna sieviete...
vai tu vienmēr zināji, ka nomirsi viena?
Hola, Džoš.
Sveika, Beatris. Buenos días!
Buenos días! Kā iet?
Viss ir labi.
-Kā pagāja nedēļas nogale? -Zini, nevaru sūdzēties.
Esam bez naudas, bet citādi
mazbērni tagad paši prot ēst, es varu ilgāk pagulēt.
-Jauki. -Kā tev?
Jā.
-Tik labi, ko? -Nē. Viss bija labi.
Viss ir labi.
-Tiešām. -Jā, tā ir.
-Lai tev laba diena. -Jā, tev arī.
Nu tā, labrīt. Jauku pirmdienu. Kā pagāja nedēļas nogale?
-Sveiks. -Sveika, tev viss labi?
Jā. Jā, dzēšu dažus ugunsgrēkus.
-Ja esi aizņemta, neuztraucies. -Nē, esmu aizņemta, bet nekas.
Stāsti. Kas noticis?
Nekas. Viss ir labi.
Es…
Ir patiešām labi. Es tikai... Tu jau zini.
Ko zinu? Kas ir?
Tikai... Šķiet, ne vienmēr ir tāda sajūta.
Nu, es gribu teikt… kas pie tā vainīgs?
-Paldies, mamm. -Es tikai saku.
Zini ko? Nav svarīgi.
Nē. Labi.
Kā pagāja pārējā nedēļas nogale?
Lieliski. Zini, iepazinos ar vienu sievieti.
Izskatījās, ka es viņai tiešām patīku, bet es nespēju saglabāt erekciju, tāpēc...
-Es likšu nost. -Labi.
Tulkojusi: Laura Hansone