Pan Corman
PÁTEK 23. SRPNA 2019
Hodina končí, ale zbývá ještě jedna otázka.
Které tři věci přispěly k úspěchu expedice Lewise a Clarka?
Tři věci. Napadá vás něco?
- Mandy jako vždy. - Sacagawea.
Sacagawea, ženská průvodkyně z kmene Šošonů. Výborně.
Co dál?
Proč říkáte ženská průvodkyně, a ne prostě průvodkyně?
Myslím, že je důležité, že to byla žena.
V době Lewise a Clarka, na začátku 19. století,
bylo neobvyklé, aby ženě jako Sacagaweji
svěřili jakoukoli vůdčí roli.
Není to obvyklé ani dneska.
Skvělá poznámka. Pořád je to až moc neobvyklé.
Jenom říkám, že to před 200 lety bylo ještě mnohem neobvyklejší.
Což bychom podle mě měli uznat.
Pravda.
Bezva. Kdo dál?
Někoho vyvolám.
- Paule. - Co?
- Lewis a Clark. - No?
Hledáme něco, co přispělo k jejich úspěchu.
Nevím. Asi prostě měli štěstí.
Dobrá odpověď.
- Podle tebe jen měli štěstí? - Nejspíš.
Myslíš, že úspěch často záleží na štěstí?
Rozhodně.
Zajímavé. Kdo s Paulem souhlasí?
Nikdo? A kdo nesouhlasí?
Dobře. Co myslíš, Ramone?
Ne. Když je člověk úspěšný, musel pro to něco udělat.
Můžete říct: „Měl jsem smůlu.“
Ale když to někdo říká, znamená to, že něco provedl.
Zalhal nebo něco ukradl.
Strkal genitálie, kam neměl…
- Fajn. - Vážně.
Já vím. Dobrý argument.
Zajímalo by mě, co na to ostatní.
Kdo z vás si myslí, že má štěstí?
Odpovězte mi. Dám vám chvilku na rozmyšlenou.
Zvedněte ruku, jestli si myslíte, že máte štěstí.
Jen Ramon? Teď ti, co myslí, že štěstí nemají.
Rozumím. Ruce dolů.
- A co vy, pane Cormane? - Prosím?
Nezvedl jste ruku.
Já? Ne… Já mám pocit, že štěstí mám.
Určitě.
Hodina skončila, tak si sbalte věci.
A gratuluju k dokončení prvního týdne páté třídy.
To je slušný výkon.
Užijte si pěkný víkend.
Uvidíme se v pondělí.
ŠŤASTNÝ ŽIVOT VYHRÁVEJTE!
Vždyť mě znáš. Takový věci se mi nestávají.
Najednou mi napsal soukromou zprávu,
takže večer jdeme na tu akci v Knott’s Berry Farm.
Já vím. Mám hrozný štěstí.
To bude všechno?
Být nejlepší není o náhodě.
Je to o správných rozhodnutích v každé situaci.
Dáš si špagety?
- Máme omáčku? - Máme sůl a nějakej olej.
Jo. Tak to nic.
Nebudeš jíst jenom proto, že nemáme omáčku?
Jedinečný Cadillac Escalade.
Máš pravdu.
- Je to fakt dobrý. - Co chceš dneska dělat?
Co je?
Promiň, stalo se něco?
- Jak to myslíš? - Megan si někoho našla?
Netuším. Proč se ptáš?
Je fakt divný, když se ptáš, co chci dělat.
- To není divný. - Je.
Zeptat se v pátek večer, co chceš dělat, není divný.
U tebe jo. Proto se ptám, seš v pohodě?
Nic mi není.
- Jenom… - Co?
V obchodě byla jedna ženská.
Říkala do telefonu, že půjde do Knott’s Berry Farm.
- Nevím, asi jsem… - No a?
- Chceš do toho parku taky? - Ne, nechci.
- Říkám… - Tak co je?
Znělo to, že ji baví život. Bylo to roztomilý.
- Ty seš roztomilej. - Super.
- Já tě… - Fakt díky.
Potřebuju dneska něco dělat. Můžeme, prosím?
Co kdyby sis na něco zahrál?
- Ne. - Fajn.
Co Mario Kart?
- Ty vole, ne. Říkám… - Tak co chceš dělat?
- Na to se ptám tebe. - Dobře.
- Je to těžký. - Já vím.
- Asi by to nemělo být tak těžký. - Já vím.
Musíme… Něco vymyslíme.
Můžeme jít ven a najít nějaký holky.
- Najít nějaký holky? - Jo.
- Jako najít klíče? - No tak.
- Ulovit a zabít zvíře? - Neříkám zvíře.
- Jaký zabíjení? - Sežrat ji?
- Tys mluvil o holce v obchodě. - O ženě.
- Řekl jsem ženská. - Panebože.
Co si to dovoluješ? Mám k ženám úctu.
Tady nejde o holky.
- Můžeme dělat… ženy. - Ženy.
Můžeme dělat cokoliv.
- Jasně. - Ne?
Pamatuješ, když jsme neměli řidičák? Řešili jsme,
co uděláme, až budeme moct dělat, co se nám zachce.
Kdyby nám bylo 15, co bychom dělali?
- Šli do baru balit holky. - Pravda.
- Sakra. - Že? No tak.
Do baru nechceš?
Víš co? Půjdeme. Jdeme.
- Nemusíme do baru. - Jenom říkám,
že i kdybychom do baru za holkama šli, stejně by neříkaly nic zajímavýho.
- Proč ne? - Jsou to holky v baru.
To je sexistický.
- Tak to nemyslím. - Seš hroznej.
Ne protože to jsou holky, ale lidi.
Většina lidí neříká nic zajímavýho.
Hlavně v barech.
- S Megan ses seznámil v baru. - To je jiný.
Představil nás kámoš.
- Je to jiný. - Fajn.
Ale fyzicky jste byli v baru.
Ale proč bych měl s někým mluvit, když neřekne nic zajímavýho?
Co tam dělám? Chci ji dostat do postele?
Jde i o jiný věci. Proč je mi blbý říct „jo“?
Jo, sex je skvělej. Když bude chtít, proč ne?
I kdyby chtěla, já si to neužiju.
Pořád budu myslet na věci,
co v tom baru nakecala a který vůbec nebyly zajímavý,
ale předstíral jsem, že jsou, a usmíval se jak pokrytec.
Nenáviděl bych se za to.
Fajn, takže do baru nepůjdeme.
- Ale možná bychom měli. - Cože?
- Chceme zkusit něco novýho. - To jsem neřekl.
- Nikdy. - Nemůžeme tady furt sedět.
Nemůžeme mít na výběr jenom bar nebo videohry.
Těch možností musí být víc.
Kámo, posloucháš se?
- To nemůžeš myslet vážně. - To teda myslím.
- Kolik vyděláš za rok? - Netuším.
- Co? - Hovno.
- Co já vím? - Neplatíš daně?
- Neplatíš? - Ale jo.
Jenom to v průběhu roku nesleduju.
- Nevyplňuje ti přiznání táta? - Jo, vyplňuje.
Dobře.
I když to číslo nevíš, nemusíš být pod hranicí chudoby.
- Určitě jsem. - Hele, můžeme jít sem. Rendition Room.
- Klidně. - Je to 13 minut.
Můžu řídit. Musíme dvěma auty.
- Taky můžu. - Tys hulil.
- Ale nepil jsem. - Máš na benzín?
Vejdeme se do mýho auta.
Ty fakt neznáš svůj roční příjem?
- Moment. - Victore, každej netráví většinu života
- na kariérním žebříčku. - Nenadávej na UPS.
- Jenom závidíš. - Nenadávám.
Je to korporát a ty doslova šplháš po žebříčku.
- Velká firma. - Dennodenně.
- Za to se nebudu omlouvat. - To nemusíš.
Je to spravedlivá firma.
- Kámo, prosím… - To říkám řidičům pořád.
Chovám se k UPS hezky, takže oni ke mně taky. Paráda.
Přijedeš pro mě?
Tu pozici v korporátu jsem nezískal přes noc.
- Řekls „korporát“. - Že by mi řekli:
„Čau, ty seš referent v logistice?“ Vůbec.
- Hej, kam jdeš? - Jdu ven… do světa.
- V pohodě? - Jo.
- Jsem ožralá jak dobytek. - Co?
- Nic. Máš zamčený dveře. - Nemám.
Prokrista, proč…
Díky.
Jak ses měla?
Děsně. Mám dysfunkční kamarády.
- Co ty? - Já se mám dobře.
- Co je? - Co?
- Očividně tě něco trápí. - Nic mě netrápí.
Dobře.
Ale chtěl jsem se tě zeptat, jestli neznáš Sacagaweu.
Jasně.
Myslíš, že bych ji neměl nazývat ženskou průvodkyní Lewise a Clarka?
- Jak to myslíš? - Mám říkat prostě průvodkyně?
Broučku, tohle si nedělej.
Já si nic nedělám.
Jsi dobrý člověk.
Tak to děkuju. Tvýho nezaujatýho názoru si vážím.
Odvádíš dobrou práci.
Učíš mladé lidi, kteří to potřebují.
Mají štěstí, že tě mají.
Za nás bylo chození do školy ztráta času.
Většina mých žáků by řekla to samý.
Fajn. Chceš být k ničemu, tak si buď.
Aspoň máš práci.
To Lisa o svém synovi říct nemůže.
Všichni jsou na tebe pyšní, když se s nimi sejdu
a zeptají se mě, co děláš.
Jsou všichni hrozně pyšní.
Když jsi byl v hudební branži,
- měli starosti. - Nebyl jsem v branži.
To je fakt. To bys musel vydělávat peníze.
Ale nemysli si. Víš, že hudbu miluju.
A to je nejdůležitější. Že to miluješ.
- Hraješ a miluješ to. Na tom záleží. - Ale já nehraju.
Nemyslím koncerty. Myslím sám pro sebe.
Jo, tak to nedělám.
Už asi rok vůbec nehraju.
Tos mi neřekl.
Jo.
Ser na to. O jednu starost míň.
Nakonec stejně záleží jen na rodině…
- Na ničem jiným nezáleží? To je smutný. - Ne.
Takže podle tebe to jediný, na čem v mým životě záleží, jsi ty a Beth?
Tak jsem to samozřejmě nemyslela.
Ale jednoho dne si třeba založíš rodinu a pochopíš, jak to myslím.
Možná nezaložím.
- Říkám třeba. - I kdybych rodinu měl,
nemusel bych to pochopit.
Pochopíš.
Nemělo by záležet jenom na přítomným okamžiku?
Ne.
Tak jo.
Jo.
Jsi skvělej.
Ne.
Díky.
Tak jo.
- Díky. - Jo, není zač.
Čau, kámo. Už je to dlouho.
Je dneska nějaká akce?
Čau, tady seš.
- Čau! - Jo.
- Jak dlouho už tu seš? - Chvilku.
Sakra, promiň.
- Nevšiml jsem si. Kdes byl? - Tady.
- Promiň. - Dobrý.
Jak se vede?
Jo, dobrý.
Bezva. Hraješ teď někde nebo…
Nechal jsem toho.
- Nechal? - Jo.
Hraju si sám pro sebe.
- Nemůžeš to vzdát. - Jo.
A co ty?
Do háje. Já jsem ještě nepolevil. Pomalu se přibližuju k cíli.
Dělám teď dobrou hudbu,
ale v tomhle průmyslu jde o to, mít víc želízek v ohni.
Musíš to zkoušet, jít za tím za každou cenu,
protože poptávka po obsahu je šílená.
Tak jsem začal trochu moderovat, trochu hrát, se scénářem i improvizovaně,
dělám i za kamerou, ale…
Dali mi ověřenej účet, takže se něco povedlo.
To je super.
To jo. Daří se mi fakt dobře.
- Jo. - To rád slyším.
Jo.
Jo! Jdi do toho, brácho!
Ne, díky.
Cože? Ptala jsem se, jestli si nepůjdeme zakouřit.
Proto jste chtěla jít ven?
- To je ale sebevědomí. - Zabralo to?
- Jasně, ale… - Fakt?
- Ale vy ani nepijete. - Jak to víte?
Měl jste v ruce sklenici sodovky.
To mohla být vodka. S limetkou.
Poznám, že jste nepil. To nic, líbí se mi to.
Díky.
Pokud teda…
Nejste mormon nebo tak, že ne?
Jsem muslim.
Fakt? Tak to je skvělý.
Pardon, to měl být vtip.
Moc vtipný to nebylo.
Myslel jsem to tak, že muslimové nepijou.
Jak to víte, když muslim nejste?
Vím, že to patří k jejich víře.
No, tak děkuju za vysvětlení.
Možná bych si měl zapálit.
Spíš byste se měl napít.
Já fakt nepiju. Ale jedna cigareta nevadí, ne?
Fajn.
Jak si přejete.
To je hláška z Princezny Nevěsty?
Ano. Panebože, už se mi zase líbíte.
To je dobře.
Takže odkud jste?
Odtud.
Ne, kde jste se narodil?
Vyrůstal jsem tady.
Počkat. Vy jste z LA?
- Ne. Z LA není nikdo. - Taky už jsem to slyšel.
Takže vaše rodina je v branži?
- Myslíte plasty? - Co?
Ne…
Máma se zabývá nemovitostmi a její táta byl instalatér.
Oba se narodili v LA.
Počkejte, vaše máma a děda se narodili v LA?
To je úplně šílený.
Jsem úplně v šoku.
Odkud jste vy?
Z Walthamu v Massachusetts.
To neznáte. Předměstí Bostonu.
Ale znám víc lidí z Walthamu, co žijou v LA,
než lidí z Walthamu, co tam zůstali.
Všichni se přestěhovali sem. Šílenost.
LA je skvělé město.
- Není. - Ale je.
Měla byste poznat lidi, co nejsou z Walthamu.
Jo, možná.
Seznámíte mě s pravými rodáky?
Pár jich znám.
A co děláte?
Učím páťáky.
Fakt? Miluju vás.
Povídejte, chci vědět všechno.
Nevím, no, pátá třída je…
Je jim deset nebo jedenáct, takže jsou v podstatě dospělí.
Teda nejsou dospělí, ale není to zas takový rozdíl.
Nebo je to možná tím,
že se dospělí zas tak neliší od jedenáctiletých.
To je úžasný.
No jo, je to…
Ty děcka jsou jako budoucnost, že?
Jsou součástí budoucnosti.
Jo.
Podle mě děláte něco úžasnýho.
Díky.
Poslyšte, nechtěla byste…
Jo.
- Jo? - Jo.
- Dobře. Jo? Fajn. - Jo.
Bezva.
Ahoj, miláčku.
Pojď sem, kamaráde. Bylo mi smutno.
To je Liam.
Řekni: „Ahoj, Liame.“
- Pozdrav. - Ahoj, Liame.
Půjdeš hezky sem a do svého pelíšku.
Za chvilku přijdu.
Je to moc hezký byt.
Děkuju.
Hudbu?
Já to udělám.
Chci tě.
- Zajdu pro kondom. - Dobře.
Sundej si kalhoty.
Ahoj, miláčku. Hodnej.
Nasadil sis ho?
Tak co?
Ještě ne.
- Co se děje? - Nic.
- Tobě… - To je dobrý.
Bože. Proboha.
- Tohle jsem ještě nezažila. - Promiň.
Co je s tebou?
- Nevím. - Jsi…
To se ti stává často?
- Ani ne. - Ani ne? Takže jo?
- Měl bych jít. - Ne.
Chci vědět, jak často se ti to stává.
- Já tohle moc často nedělám. - Co „tohle“?
- Nespím s ženami, které jsem… - Vždyť nic nebylo.
Dobře. Nesnažím se vyspat s ženami, které neznám.
- Tak proč jsi ke mně šel? - Nevím.
Já…
Chtěl jsem zkusit něco nového.
To není odpověď.
Promiň, hrozně moc se omlouvám. Už půjdu.
Radši ke mně buď upřímnej.
Upřímně…
Nevím.
Nevím, proč se mi rozhodl stávkovat, když jsi chtěla sex. Jsi přitažlivá.
Jestli mám být fakt upřímnej, nejspíš na to budu vzpomínat
a představovat si, jaký by to bylo,
kdyby to dopadlo tak, jak mělo, ale…
V životě nic nedopadne tak, jak by mělo.
Aspoň u mě. Takže…
Hele… vždyť se zas tolik nestalo.
Ne? Chlapům se to stává.
A nemusíme se spolu vyspat hned první noc.
Vlastně je to docela hezký.
Ne?
Nechceš jen tak posedět?
- Asi bych už fakt měl jít… - Vůbec se nemusíš stydět.
- Já vím, díky, ale… - Ne, pojď sem. Sedni si.
Už půjdu.
Můžu za to já. Udělal jsem chybu.
Takže když nešukáme, nemáš důvod se mnou trávit čas, co?
- To jsem neřekl. - A co teda?
- Prostě už musím jít. - Ty si v tom ubožáctví totiž libuješ.
Mimochodem ti páchne z pusy.
Protože jsem vykouřil tu tvou cigaretu.
Tobě snad nepáchne? Ještě aby mi nezměknul.
Při každým polibku jsem se málem poblil.
Já vím, proč se ti nepostavil.
- Vydělávám víc než ty. - Jasně.
Přijeli jsme sem kraksnou s nabouraným blatníkem.
- Nemáš na opravu. - Výjimečně.
Museli jsme jít sem, protože žiješ v nějaký díře.
- Ne, kvůli Liamovi. - Sotva se uživíš.
Mě a rodinu bys neuživil.
- Plánujeme rodinu? - Mimochodem víš co?
To s tím učením a jak zbožňuješ děcka…
To jsou kecy.
Jako učitel skončí jenom ten, kdo chtěl dělat něco jinýho, ale vzdal to.
Můžu se na něco zeptat?
Na co?
Když jsi byla mladší…
Ne malá holka, ale mladší jako žena…
Věděla jsi už tehdy, že umřeš sama?
Hola, Joshi.
Ahoj, Beatriz. Buenos días.
Buenos días. Jak se máš?
Dobře.
- Jak ses měla o víkendu? - Nemůžu si stěžovat.
Jsme na mizině, ale vnoučata už jedí sama, takže se vyspím.
- To je fajn. - Co ty?
Jo.
- Až tak, jo? - Ne, v pohodě.
Všechno je fajn.
- Fakt. - Ano, je.
- Hezký den. - Tobě taky.
Dobré ráno. Šťastné pondělí. Jaký byl víkend?
- Ahoj. - Není ti nic?
Ne, jenom tady něco řeším.
- Jestli nemáš čas, o nic nejde. - Čas nemám, ale nevadí.
Tak mi řekni, co se děje.
Nic. Všechno je v pohodě.
Mám…
Mám se fakt dobře. Akorát… chápeš.
O co jde?
Akorát mi to občas dobrý nepřipadá.
No… a kdo za to asi může?
- Díky, mami. - Nemyslím to zle.
Víš co? To je jedno.
Ne. Dobře.
Jak ses měl o víkendu?
Bylo to super. Poznal jsem jednu ženu.
Asi jsem se jí líbil, ale nevydržela mi erekce, takže…
- Pokládám to. - Dobře.
Překlad titulků: Kristina Himmerová